Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Erika!
Erika! Ta grisarna till ladan!
Erika, grisarna!
Ta grisarna till ladan!
Kusten är klar.
Berta!
Berta?
Ni rackarungar!
Vänta bara!
Skynda dig, alla har kommit.
- Till mig? - Mamma valde den åt dig.
För alla själars dag.
Seså, klä dig!
Vad ska jag göra?
Se hur de andra gör.
Helige evige Gud,
i dag minns vi dem
som Du har kallat hem
och låt oss minnas
att även vi ska dö en dag.
Mamma hulkar igen.
Hennes mage gör som den vill.
Alla hör det i tystnaden,
men låtsas inte om det.
Att blinka en gång betyder: Jag älskar dig.
Att blinka två gånger betyder: Jag älskar dig väldigt mycket.
Vi håller räkning på vem som får flest blinkningar av mamma.
Hedda brukar leda, men bara för att hon är vår krympling.
Tillkomme ditt rike.
Ske din vilja såsom i himmelen, så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd giv oss i dag
och förlåt oss våra skulder
såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Och inled oss icke i frestelse
utan fräls oss i från ondo, ty ditt rike...
Nå?
Tror du att din bild kommer att stå på byrån nästa år?
Jag är inte rädd.
- Du behöver inte frukta döden. - Nej.
Det gör jag inte.
Men jag vägrar lägga mig i nån kista, ska du veta.
Ingen vet
om man märker vad de gör med en.
Ingen kan säga
om man inte märker det längre, vad de gör med en.
Jag har sett dem alla dö.
Jag har överlevt dem alla.
Din mamma med.
Ja, min Fanni.
Jag vet, jag vet.
Hej då.
Sätt en potatissäck över Trudis huvud och gör det för ditt land.
Ser ut som mamma.
Det är mamma.
Vem är flickan?
Alma.
Det är inte sant.
Det är det.
Det är Alma.
Men jag är ju Alma.
Hon ser ut som dig.
Kanske hennes ande gick in i dig.
Kanske är du inte dig själv, utan henne.
Jag tror att hon bara sover. Hon ser inte ut att vara död.
Kanske trodde de att hon var död och begravde henne levande.
Hon stal sockerbetor från källaren
och äter dem i lugn och ro i sin kista.
Hur gammal var hon när hon dog?
Sju.
Varför dog hon så tidigt?
Jag vet inte.
Hon var sjuk.
Till slut
vaknade hon bara inte.
Lia?
Vad menade du med att hon bara inte vaknade?
Sov, Alma.
Vad händer när man är död?
Ingenting.
Det var en dröm.
Mamma?
Ja?
- Vet du vad jag tycker är konstigt? - Vad då?
När jag ser ett dörrhandtag
vet jag exakt hur det smakar,
även om jag aldrig har slickat på ett.
Är det inte konstigt?
Förmodligen för att du alltid stoppade allt i munnen som barn.
Cigaretter från marken, hundbajs...
- Det är inte sant! - Jo, det är det.
Men hur kunde jag nå dörrhandtaget som bebis?
Dags att sova.
Har du beställt containrarna än?
Fan.
Jag glömde att ringa tillbaka.
Beställ två små i stället för en stor den här gången.
Och be dem att ställa dem rakt under fönstren
så kan jag kasta skräp med Lenka.
Vem var det?
Den där flickan
som bor några hus bort.
Dotter till...
den...
vars mamma dog.
Varm.
Nelly, flytta. Det är tungt.
Vänta, så här.
Kull!
Täck nu för höger öga.
- Så här? - Precis.
Och titta på X:et med vänster öga.
Precis, rör dig nu långsamt mot det.
När O:et försvinner, så har du hittat blinda fläcken.
- Galet, va? - Ja, det var borta. Otroligt!
- Var det helt borta? - Det är bokstavligen den blinda fläcken.
- Optikern sa det. - Vill du prova?
- Det är märkvärdigt. - Hur då? På vänstra?
Blunda med det ögat och sen...
- Vänta. - Så här?
Visa mig glasögonen du valde.
För mig försvinner det inte.
För att du gör fel! Jag förklarar det för dig sen.
De är fina.
Det är faktiskt nåt att fundera på
i och med att världen är upp och ner.
Optikern sa det.
Hjärnan speglar allt
innan det når vår knopp.
Men är det så för alla?
Alla utom du.
Lägg av.
Ge mig den.
- Vad gör du? - Ta den, då.
Gör inte en sån min. Det finns värre saker.
Tackade du morbror Uwe för skjutsen till stan?
Det behövs inte. Det gör jag så gärna.
Sätt dig ner nu.
Vad är det nu?
Har du fått glasögon? Låt mig se.
De är fina.
Har du bakat sockerkaka?
- Ge mig en bit, tack. - Nej, kom in.
Angelika...
Jo, Uwe...
Jag förstår mig inte på den här hydrauliken.
- Vad är fel den här gången? - Kan du titta på den?
Du smular överallt.
Simtag ända ner till höfterna.
Rainer, kom igen!
Du får vila om en minut.
Två veckor till.
Jag fixar det.
Det måste du.
De andra sover inte heller.
Med lite mer spänning så går det bra.
Se till att ta fram den.
Öva på rörelserna varje dag.
Du har tid nu att köra en gång om dagen.
Angelika, utmärkt.
Men du använder fortfarande för mycket energi.
Fina långa tag och följ igenom.
Du kan inte hålla tempot under hela sträckan.
Ni måste tänka på rörelserna.
Gå igenom rörelserna varje kväll innan ni går och lägger er.
Jag låtsades ofta inte märka hur de såg på mig.
Som om jag var borta i tankarna.
Men det var faktiskt jag
som i hemlighet tittade på dem när de såg på mig.
Mamma, titta. Jag kan till och med göra det med en arm.
Titta!
- Mamma, du såg inte ens. - Det gjorde jag, hjärtat. Det var toppen!
- Det är inte sant. Du såg inte. - Hur kan du veta? Du var under vattnet.
Kom igen, visa mig en gång till!
Jättebra!
Titta!
Och en och två och tre och fyr'
Hattar, en pinne, ett paraply
och framåt, bakåt, åt sidan, och en och två...
Nelly?
Nelly!
Jag älskar när min hud luktar flod.
Och källarlukt.
Jag älskar källarlukt.
Jag är beroende av det.
- Och nagellack. - Ja, men inte lika mycket som källare.
- Först källarlukt. - Pappa kommer.
Sen flodlukt på min hud och sen nagellack.
Pappa!
Fasen, vad fint vi har det!
- Visst har vi det fint här, barn? - Ja!
Nu kan jag stå på händer under vattnet på en arm.
- Ja, jättehäftigt. - Och jag hittade svart sand.
Lerig sand!
Är du hungrig? Vi har bröd, ost, korv och vin här.
Jag såg en gräshoppa.
Ja, en stor grön gräshoppa.
Vad gör du?
Du gör alltid såna dumheter.
Synd att man aldrig vet när man är som lyckligast.
Åtta, nio, tio.
En, två, tre...
Den räknas tre gånger.
Åtminstone.
Sju, åtta, nio, tio.
Elva.
Jag vann.
Varm.
Gör det ont?
Dumheter.
Försten till eken!
Knyt en knut.
Uwe, Uwe, Uwe!
Nu ska jag visa er hur man gör!
Det räknas inte!
Det här är inte min cykel! Jag gör det igen!
Jag gör det nu.
Nu räknas det.
Jag tog den!
Jajamän!
In i karet!
Volker, Volker!
Du klarar det inte!
Nu är det Irms tur!
Irm, Irm!
Du klarar det.
Kom igen nu!
- Jag har otur med såna här saker. - Det har inget med tur att göra.
Kom igen, nån annan får göra det.
Prova igen.
Jag gör det.
Min tur!
Angelika, Angelika!
Nu?
Nu!
Nu.
Du har stånd.
- Nej, det har jag inte. - Stå upp.
- Låt oss se. - Hoppas inte det.
- Stå upp. - Så äckligt!
Klä av dig naken!
Stå upp.
Dra ner dina byxor. Angelika, dra ner byxorna.
Inte mycket att se. Den är så liten.
- Kom igen, Rainer! Stå upp. - Stå upp, stå upp!
- Dra ner dina byxor! Ta av dem! - Stå upp, stå upp!
Ta det lugnt.
Här borta.
Kör du mig till Glöwisch i dag?
Glöwisch?
Vad ska du göra i Glöwisch?
Gå på disko?
Kanske det.
Var var du tidigare?
Drack snaps med de andra.
Kan du köra mig till Glöwisch nu?
Tyvärr inte.
Jag har andra planer.
Hur tar du dig till Glöwisch nu?
Kom igen, gå hem!
I dag var bra. Allt fungerade.
Alla hade kul.
Det fanns tillräckligt med mat.
Jag har inte skrattat så mycket på länge.
Det blev pastasallad över åt oss.
Barnen var också roliga.
Jag har aldrig sett Anna skratta så mycket. Hon klagar vanligtvis bara.
Tur att jag bakade en till kaka, annars hade det nog inte räckt.
Jag minns att mamma aldrig visste när hon skulle skratta.
När nåt var roligt skrattade hon aldrig.
Hon skrattade när det inte fanns nåt att skratta åt, när nåt dåligt hände.
När nån dog kunde hon plötsligt skratta.
Hon ville inte det. Hennes kropp gjorde allt av sig själv.
Ju mer hon försökte att inte skratta, desto mer skrattade hon
tills hon fick ett riktigt skrattanfall.
Hon täckte munnen med handen så att ingen kunde se och blev röd.
Det är lustigt att man blir röd när man skäms.
I ansiktet så att alla kan se det.
Vi spelade mamma ett spratt på hennes födelsedag.
Det var pappas idé. Han ville alltid få mamma att skratta.
Det fungerade aldrig.
Ja, må hon leva
uti hundrade år
Ja, må hon leva
uti hundrade år
Hipp, hipp, hurra!
Grattis, mamma!
Jag är glad att ni har lärt känna varann.
Lenka känner ingen här än.
Ingen bor här.
Hur mår din pappa?
Bra. Han hankar sig fram.
Får jag sova här?
Jo...
Jo, om ni vill att hon gör det.
I dag?
Vi måste fråga din pappa först.
Fin mobiltelefon.
Lila.
Den var min mammas.
Jag fick ärva den.
Ja, det är jag.
Min nya väns mamma vill fråga dig nåt.
Ja, det här är Christa från hus 10.
Från Berlin.
Så din dotter är här just nu...
God natt.
Sov gott.
Om nåt är fel, så kom och väck oss. Oavsett vad det är.
Kan du kanske sjunga en vaggvisa?
Sjöng din mamma alltid för dig på kvällarna?
Jag måste varna dig.
Jag sjunger inte så bra.
Spelar ingen roll.
Nu i ro slumra in
lilla älsklingen min
ned i kudden dig göm
vid din rosiga dröm
tills du väcks, lilla vän
nästa morgon igen
tills du väcks, lilla vän
nästa morgon igen
Alma, släpp det.
Alma, nej!
Alma!
Arbetsolycka.
Om man säger ett ord för många gånger,
förlorar det sin betydelse.
Fritz råkade ut för en arbetsolycka.
Arbetsolycka.
Kommer de att hugga av hans andra ben också nu?
Det är fantomsmärta.
Doktorn sa att det kan hända.
Nu slutade den.
Nej.
Han är tyst för att de satte en pinne mellan hans tänder.
Om man lyssnar noga,
kan man fortfarande höra hans jämmer.
Hör ni det?
Lustigt hur nåt kan göra ont som inte längre finns där.
Varm.
Vad är fel?
Ingenting.
Gå tillbaka och sov.
Var du hos morbror Fritz igen?
Mamma vet saker hon inte borde minnas
för hon var inte ens där när de hände.
Hon minns att hennes syster Erika
jämt stal morbror Fritz kryckor
för att se om hon kunde gå på bara ett ben.
Men om du frågar henne var hon var när alla dessa saker hände,
minns hon inte det.
Kanske för att man bara ser andra utifrån,
men aldrig sig själv.
Knäppskalle.
Åkte du till Glöwisch?
Hur kom du tillbaka?
Jag liftade.
Och vem körde dig?
Din pappa.
Var han också på diskot?
Nej.
Men...?
Han körde förbi när jag skulle gå.
Rainer!
Du är min kusin.
Men att min pappa är din morbror stör dig inte?
Vad då?
Alla vet att du låter honom sätta på dig.
Man säger alltid att det är ens handlingar som räknas.
En person är vad den gör.
Jag tror inte på det.
Jag tror att man är det man egentligen är
när man gör nånting.
När jag var med en vän tog det inte lång tid
förrän alla sa att jag pratade precis som dem.
Jag var tvungen att ta efter saker jag inte gillade:
Det höga skrattet, hur man betonar saker...
Jag försökte att inte göra det, men min kropp gjorde det av sig själv.
Pappa sa ibland att det får vara nog och att jag ska vara mig själv igen.
Men att vara mig själv igen, det klarade inte min kropp på egen hand.
Då blev jag yr
när jag försökte komma ihåg hur jag pratar.
Så jag upprepade mitt namn tills det kändes främmande för mig.
Då föreställde jag mig att se mig själv genom pappas ögon
och spelade den personen
som han föreställer sig när han säger att jag ska vara mig själv.
Hur länge kan man spela lycklig utan att nån märker det?
Arbetsolycka.
Det har varit så här i flera dagar.
Plötsligt kunde mamma inte gå längre. Doktorn kunde inte heller förklara det.
Han sa att hon var helt frisk och inte borde bete sig så.
Mamma gjorde sitt bästa, men det hjälpte inte.
Hennes ben lydde henne inte längre.
Doktorn ordinerade vila.
På kvällarna bad vi till Gud
så att mamma snart skulle kunna gå igen.
Alma, var är du?
Kom fram. Du har vunnit! Alma?
- Alma! - Alma!
Alma, är du här?
Här! Jag är här!
Alma, det är inte roligt. Kom fram!
Jag är här i trädet, Lia! Titta upp!
Hon är borta.
Jag är här! Här!
- Kan du se henne? - Nej, hon verkar ha gått.
Jag är här, Lia!
Jag är här!
Hjälp!
Lia! Gerti!
Jag är här! Här!
Här i trädet!
Jag är ju här!
Lia!
Alma?
Hur kan man se om man är levande eller död?
Jag hade så hög feber att de ville kalla på doktorn.
Han hade ändå inte vetat nånting.
Trudi lade handen på pannan
som hon gör för att lugna korna när de kalvar.
Hon satt hela natten vid min sida.
Mamma motsatte sig först
när alla sa att Trudi borde lägga en hand på henne.
Men till slut gav hon med sig.
Jag är säker på att det var därför hon snart kunde gå igen.
Saken med Fritz var mer komplicerad.
Trudi kunde inte bara trolla fram hans ben igen.
Hedda var säker på att hundarna för länge sen hade ätit upp det.
Men hon kunde lindra fantomsmärtan.
Hon lade handen mitt på Fritz.
Han lugnade sig och jämrade sig mycket tystare.
Med tjocka Berta var det lätt för männen.
Hon kunde inte få barn naturligt.
Trudi hade inte sån tur.
Hon måste först göras "säker för männen".
Som piga fick man vara snabb och flitig
för att undvika att få en bulle i ugnen.
Jag vet inte exakt hur de fick Trudi att bli som tjocka Berta för gott.
Men strax efter att Trudi kom hit
fick hon åka bort några dagar.
Det måste ha skett då.
När hon kom tillbaka
stod de manliga tjänarna på rad vid hennes dörr på natten.
Jag vet inte om de satte en potatissäck över henne.
"Hon var inte sötare än tidigare", tänkte Gerti.
Hon såg ut som om hon hade kommit ner på jorden
och inte visste vad hon skulle ta sig till.
Trudi sa en gång Fritz liv var helt meningslöst.
Jag tror att även Trudis liv var meningslöst.
Därför såg hon kanske efter honom,
så att det inte var så ensamt att hennes liv var meningslöst.
Och?
Jag vet inte.
Låt mig prova.
Och? Är flugan fortfarande inuti?
Jag hör nånting.
Sisten kommer att dras in i de dödas rike!
Alma hade väntat hela sommaren på att dö eller inte vakna mer.
Men på nåt vis måste Gud ha glömt henne.
I stället tog han mig.
Jag kanske fortfarande hade levt om Alma hade varit sisten igenom.
Alma hade fortfarande inte dött i slutet av sommaren.
Men det hade gammelmormor.
Och sen plötsligt jag med.
Gråt inte.
Det var inte på riktigt.
Alma trodde att gammelmormor var den enda som inte skulle dö.
Som om det inte passade henne att dö för hon var så rädd för det.
Men sen hade hennes tid kommit.
Hon bara föll ihop på natten
på väg till uthuset.
Hon måste haft ett brådskande ärende att ta hand om.
Hedda skrattade och sa att hon måste varit skiträdd
när hon insåg att slutet var nära.
Hon hade redan dragit upp morgonrocken
så det skulle gå snabbare när hon kom dit.
Men hon kom aldrig fram.
Pappa sa att det var enda gången
han nånsin hade sett sin mormors nakna rumpa.
Och bara så där var det likadant för henne
som för de andra som hade dött.
Fönstret öppnades för att släppa ut själen.
Klockorna stannades.
Stenar mot det onda ögat.
HÄR LIGGER JAG OCH FÖRMULTNAR
Så att inga flugor kryper in.
Så den gode Herren tror att hon var troende.
Två gånger om dagen kom byns liktvätterska
för att tvätta kroppen, men eftersom liktvätterskan
hade gått bort två veckor tidigare i barnsäng
fick Trudi ta över.
Vinägertrasor och brännässlor placeras på de döda.
Jag minns att i slutet av likvakan
var hennes händer fulla av blåsor.
Och inled oss icke i frestelse,
utan fräls oss i från ondo.
Ty riket är ditt och makten och härligheten i evighet.
Vi ber
för att hon ska slippa träffa sin mamma igen.
När jag försöker föreställa mig hennes ansikte
bli allting oskarpt
som om jag inte kunde minnas det
även om jag såg henne så ofta.
Men jag minns fortfarande exakt hur hennes händer såg ut.
Och hennes uttryck när hon var död.
Kanske för att hon aldrig såg ut så i livet.
Hon såg på nåt sätt förvånad ut.
Trudi sa att hon såg ut så för att hon insåg att hon var döende.
Men för mig var det som om hon hade sett nåt
som hon aldrig hade förväntat sig.
Hedda tror att hon kan återfödas i Afrika.
Pappa sa: "Då som en fluga."
Åtminstone dödade han aldrig nån igen.
Varm.
Mamma pratade aldrig om hur hennes syster Erika dog.
Jag visste det ändå.
Mammas morbror sa det till mig en gång. Jag fick träffa honom en gång.
Han besökte oss på gården:
Morbror Fritz med sitt träben
sa till mig att knacka på det. "Det ger tur", sa han.
VARNING! Inomtyska gränsen
Erika gick genom floden som många kvinnor när kriget var över.
De hade hört vad som hände med kvinnor i de andra byarna.
De fruktade mer vad som komma skulle än döden.
Mamma hade lovat Erika på hedersord.
Men när hon var under vattnet simmade ålarna upp och nöp henne.
Hon var inte den enda som kröp upp ur floden.
Hon skämdes fortfarande för att hon inte hade gått hela vägen.
Ibland tror jag att mamma fortfarande är under vattnet med Erika.
Lia!
Jag minns att Nelly ville följa med oss.
Jag tillät det inte för jag ville inte ha henne där.
Jag minns att jag tänkte att mitt liv var meningslöst
för att jag inte tog jordgubbsglass som Kaya,
utan vanilj i stället.
Jag tror att det var den sommaren jag började tänka att om jag var nån annan,
skulle jag vara lyckligare.
Jag var till och med avundsjuk på andras olycka.
Till och med att Kayas mamma hade dött.
Jag önskade att nåt sånt skulle hända mig
så att jag kunde bli som henne.
I dag tänker jag att om jag bara inte hade tänkt att mitt liv var över
bara för att jag tog vanilj och inte jordgubb.
Hur dog din mamma egentligen?
I lungcancer.
Varför röker du, då?
Alla kommer att dö av nånting.
Du med.
Var du där
när din mamma dog?
Kom, nu simmar vi.
Kom nu!
Vi kanske drunknar!
Kaya?
Om jag vill lyfta benet, så kan jag göra det.
Och om jag vill lyfta armen, så kan jag det.
Men när jag befaller mitt hjärta att stanna,
då gör det inte det. Det fortsätter bara slå.
Jag kanske inte är bestämd nog.
Så att det plötsligt ska börja lyda.
Skulle det sluta slå nu
om jag verkligen ville det?
Nu.
När man i verkligheten ser allt upp och ner,
kanske allting är tvärtom.
Egentligen kan man bara bestämma
att det som är dåligt faktiskt är bra.
Efter vintersolståndet börjar Lia arbeta som piga på min gård.
Bra.
Då är det beslutat.
Du tar hand om kvinnofrågorna.
Jag visste det.
Du är en fegis.
- Kom hit! - Angelika, kom hit! Rainer!
Så där! Stå stilla, stå stilla!
Det blir bra.
Ja, det blir bra. Närmare.
- Angelika, till höger. - Vi klämmer ihop oss.
Rainer, dra in magen.
Nu är jag nyfiken på mirakelmaskinen.
- Mirakelmaskinen. - Otroligt!
Vad säger den lilla fågeln?
- Och nu kan ni se fotot. - Galet. Är det bara att vifta med det?
- Vifta, vifta. - Vänta lite.
- Nu är jag nyfiken. - Man kan inte se nåt än.
Hade nån sagt det här, så hade vi trott att den var galen.
Men jag ser tjock ut på det.
Men Angelika ser ut som ett spöke.
Hon är borta igen.
- Men jag är inte så tjock. Titta. - Det är du visst.
Så kameran är...
Vi letade efter henne i veckor, men hon var bara borta.
Vid nåt tillfälle sa de att hon hade simmat över till Västtyskland.
De sa inte ett ord om henne hemma.
Jag såg henne aldrig igen.
Ibland tror jag att hon bara fanns i mitt huvud
och inte på riktigt.
Angelika.
Jag minns att jag tog av mig min dyblöta t-shirt
för att den klibbade sig fast på min kropp.
Först senare insåg jag att jag var den enda
som sprang runt barbröstad i trosor.
Jag minns lukten av vått gräs
och den där blicken
från mina föräldrars vän.
Jag kommer inte ens ihåg hans namn.
Jag vet att han såg att jag hade sett blicken i hans ögon.
Jag kan fortfarande känna hur jag rodnade
och hade velat lägga armarna i kors, men det hade varit för uppenbart.
När jag låtsades att inte märka hans blick var det
som om jag delade en hemlighet med honom som jag inte ville dela.
Lia!
Det regnade mycket den sommaren.
Vi förlorade en hel skörd.
Bonden från granngården ersatte oss för hälften av det förlorade spannmålet.
I gengäld bad han Lia att bli hans piga.
Efter vintersolståndet lämnade hon oss och gick till honom.
Innan det fick hon gå till Elli, precis som Trudi gjorde då.
I tre veckor kunde hon inte börja arbeta för att hon nästan förblödde.
Senare frågade de mig vad som hade hänt med Lia ut på fältet.
"En arbetsolycka", sa jag.
50, 49...
När jag försöker minnas den sommaren
undrar jag alltid vad Nelly sist hade sett
och om jag borde ha lagt märke till nåt.
Jag trodde att Nelly lekte "krig" med de andra barnen.
De satt vid brasan
och låtsades äta råttor och grodlår.
Men jag minns bara den där flickan
som jag träffade vid floden.
Jag tror att hon hette Kaya.
Vi lyssnade på en låt hela sommaren, hennes mammas favoritlåt.
Vill du ha en glasspinne?
Jordgubb eller vanilj?
Jordgubb.
Varsågod.
- Och du? Vanilj som vanligt? - Jag tar jordgubb.
Jordgubb.
Tack.
Jag vill också ha jordgubb.
Jag är ledsen, hjärtat. Det finns bara vanilj kvar.
Vi kan byta.
Kull!
Undertexter: Lisa Di Biaggio www.junefirst.tv