Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Aquest documental conté imatges que poden ferir la sensibilitat del públic,
sobretot aquelles que mostren situacions de maltractament animal.
L'activista Carlota Saorsa s'infiltrà durant 18 mesos
en un laboratori d'experimentació animal.
Es considera la infiltració més llarga de la història.
Els fets que es mostren en aquesta pel·lícula
són verídics i pertanyen a una investigació.
Per protegir les identitats d'algunes de les persones involucrades,
s'han alterat els seus noms, veus i alguns llocs.
En compliment de la normativa de protecció de testimonis,
s'ha recreat part de l'entrevista.
Hola, soc jo.
La Carlota.
Perdó per desaparèixer,
però la cosa s'ha accelerat i he de parlar amb tu.
Ja coneixes la meva situació de testimoni protegit.
Et demano, per favor, que escoltis el missatge i l'esborris.
No confio gens en aquesta xarxa.
Els pròxims dies, et faré arribar el material
de la càmera oculta de divuit mesos.
Ho vaig intentar documentar tot.
No és només maltractament animal.
Entendràs coses molt fosques que passen.
Hi ha gent implicada amb molt de poder.
Espero que entenguis com n'és, de compromès i perillós, tot això,
perquè també ho és per a tu.
Dona'm uns dies i et diré com localitzar-me.
Tu estigues pendent del segon telèfon.
A partir d'ara, ho pots documentar tot.
Només vull que diguis la veritat.
CAMP BEAGLE WYTON - REGNE UNIT
FIRA DE MADRID AEROPORT
INFILTRADA AL BÚNQUER
-Tens els bitllets, oi, Pablo? -Sí.
A quina hora surt?
Sortim d'aquí…
quatre hores.
Com que no sé què podrem gravar,
ens ha donat permís per…
Per gravar tot el que puguem.
A veure, aquí tinc el trípode…
-Marxem? -Som-hi.
El motiu de l'entrevista és que tornarà a infiltrar-se.
Desapareixerà i jo no sé…
Quant de temps desapareixerà? Sis o set mesos?
La fem per…
Si li passa alguna cosa, ho hem de deixar…
ben documentat i…
I res més.
M'ha donat tot el material.
Tinc uns 7.000 arxius.
-Vas dir que gairebé dos anys, oi? -Divuit mesos.
He quedat amb ella aquí d'aquí uns deu minuts
i l'esperaré a la vora del pont.
Si voleu, com que sap que jo…
que la gravarem,
graveu des d'allà al fons.
Ens trobem després a prop de la nòria.
-Molt bé. -Bé.
Tu i jo anem allà, Fer.
Som-hi.
-Em truqueu per informar-me. -D'acord.
Carlota Saorsa és testimoni protegida per la causa penal que es va obrir
contra el laboratori d'experimentació animal conegut com a "Vivotecnia".
Per tal de protegir la seva identitat,
l'entrevista serà interpretada per una actriu.
Les seves declaracions i intencions
han estat reproduïdes fidelment per l'actriu.
Bé, primer de tot, moltes gràcies…
per donar-nos l'entrevista.
Saps que fa bastant de temps que et vull entrevistar.
Crec que estic més nerviós que tu.
Bé, primer de tot, gràcies a tu
per donar-me aquest altaveu
i per…
per voler explicar aquesta història.
Comencem pel principi.
¿Hi ha res a la teva memòria o a la teva infantesa
que fos el motor, el catalitzador,
per dir-ne d'alguna manera, que et va fer arrencar?
No ho recordo gaire bé
perquè era molt petita,
però recordo que ma mare sempre em deia
que, des de molt petita,
sempre he tingut
molta empatia amb els animals.
En general, amb tothom que veia indefens.
Jo no ho recordo, però em va dir que un cop
vaig veure la matança d'un porc
i el vaig intentar salvar.
M'imagino que aquell dia alguna cosa…
va germinar en mi, va canviar.
Amb catorze o quinze anys, era a l'ESO
i recordo començar a interessar-me de manera més activa
pels drets humans, pel feminisme.
FAMÍLIA - CAPITALISME
Em tancava a la biblioteca pública
i buscava informació sobre gent
que havia canviat el món
amb la seva lluita i amb la desobediència civil.
DEFENSA DELS ANIMALS
Allà vaig trobar referents
que segueixen sent referents meus avui,
com ara l'Angela Davis, la Rosa Parks,
l'Emma Goldman i la Jane Goodall.
Un dia vaig fer un clic i vaig entendre
que si, de veritat, volia lluitar pels animals
m'ho havia de prendre molt seriosament.
AUXILIAR CLÍNIC VETERINARI
Em vaig fer tècnica veterinària.
Vaig treballar a molts hospitals.
Vaig fer molts cursos i també vaig estar
en molts santuaris aprenent a cuidar animals.
Era als hospitals, però sentia que em faltava alguna cosa.
No estava fent el que havien fet les meves referents.
Vaig deixar la feina per anar a Irlanda a aprendre anglès.
A Irlanda, per primer cop,
em trobo amb el moviment,
amb els activistes.
-Què volem? -L'alliberament animal!
-Quan el volem? -Ara!
NO SOC UN NÚMERO SOC JO
FES-TE VEGÀ
Vaig flipar.
Vaig agafar uns pamflets, vaig anar a un cibercafè
i vaig començar a buscar informació
sobre la lluita pels drets dels animals.
BUSCAR AL WEB
I vaig trobar el vídeo del Britches,
que és un macaco que van alliberar
d'un laboratori dels EUA.
CALIFÒRNIA 1985
El lloc era com un camp de concentració,
fred i estèril.
El Britches estava sol en una gàbia i tenia un sonar al cap.
Feia un soroll constant que l'havia fet tornar neuròtic.
IMATGES PROPORCIONADES PER PETA
No podíem quedar-nos quiets sabent que ell i altres animals
eren torturats cada dia
per persones a qui no els importava.
Els havíem de treure d'allà.
Em va donar esperança veure que hi havia gent
que gravava, que ajudava,
que alliberava animals.
Aquell vídeo va ser un abans i un després.
Així vaig conèixer l'ALF.
El Front d'Alliberament Animal.
ALF - JULIOL 1985
Si t'ho prens seriosament,
si vols protegir els animals i fer que deixin de patir,
has de tenir present
que pagaràs un preu.
¿Què us dona dret a fer servir la violència
per aconseguir el que voleu?
Primer, no uso la violència.
Dic que la gent utilitza la violència
cada dia de mil maneres contra aquests animals innocents.
Partint de la base que els animals i els humans
tenim el mateix dret a viure,
que se'ns protegeixi de tota mena de crueltat.
És sentit comú.
Tots tenim el dret de viure sense dolor ni patiment.
Deixeu estar la gent que no escolta
o que hi posa l'altra galta. Això sempre ha passat.
Sempre ha passat amb totes les lluites.
Lluitar significa viure incòmode de vegades.
Deixem a part la nostra vida per això
i així serà fins que s'acabi.
Han mort un manifestant que lluitava
per aturar l'exportació de vedells vius.
Fa dos mesos, algunes grans empreses farmacèutiques
van fer triar al govern.
Mà dura contra els defensors dels drets animals
o traslladem les nostres fàbriques i centres
fora del Regne Unit.
La indústria de la vivisecció genera molts diners.
La gent que controla els mitjans,
majoritàriament, és la mateixa gent.
L'ALF AMENAÇA ELS EMPLEATS DE GLAXO
L'ECOTERRORISME ÉS LA MAJOR AMENAÇA
Els interessava que la gent
ens veiés com a terroristes.
Segons l'FBI, els activistes pels drets animals
són una amenaça terrorista per als EUA.
Sempre ens he vist com antiterroristes,
perquè el que és terrorisme és el que fan als animals.
ACTIVISTA ANIMALISTA EMPRESONAT
Quan vas tornar a Espanya, vas fer acció directa?
A veure, alguna cosa, però…
sobretot, ajudava des de fora.
Allà vaig conèixer un company que es fa dir Kurda.
Que fa, sobretot, recerques encobertes a granges.
Vaig venir a Madrid per estar més a prop del Kurda.
Treballava en un hospital veterinari.
Tenia el torn de nit.
Però no eren gaires hores
i havia de buscar una altra feina per mantenir-me.
Estava buscant per internet
i vaig trobar l'oferta de feina.
"Oferta de feina per a tècnica de veterinària
en un laboratori d'experimentació animal."
Ràpidament, vaig entrar a buscar a internet.
AUXILIAR TÈCNIC VETERINARI
I vaig veure que era una CRO, un laboratori per contracte.
I que treballava amb rates, ratolins, conills, porcs,
gossos i primats.
El primer que vaig fer va ser trucar al Kurda.
Tio, mira el que t'he enviat. Ho he trobat buscant feina.
Estic flipant. Truca'm quan ho vegis.
Vinga, adeu.
Entrar en un laboratori d'experimentació
és pràcticament impossible.
Sentia que tenia la responsabilitat,
només pel gest, d'enviar el currículum i ho vaig fer.
L'endemà, mentre seguia buscant feina,
va sonar el telèfon.
NÚMERO DESCONEGUT
-Sí? -Hola.
Et truco de Vivotecnia.
Hem rebut el teu currículum i encaixes en el perfil.
Em vaig quedar gelada un parell de segons.
Sí, digue'm.
De sobte, estava fent una entrevista telefònica
sense preparar, improvisant.
He vist el teu nivell d'estudis i compleix amb el que requerim.
Com ha estat la teva experiència a l'hospital amb animals?
Una experiència molt bona. Normal. Bona.
-M'encanten els animals, de fet. -Bé, aquí…
Aquí treballem durament.
Treballem amb animals i ens prenem la feina amb molta serietat.
Sí, ho entenc perfectament.
Sí, cap problema.
D'aquí uns dies et trucaran per programar una entrevista personal.
Esclar, perfecte.
I va penjar.
Em vaig quedar en xoc.
Vaig explicar-ho al Kurda immediatament.
Tio, m'han trucat. Que fort!!
Quins nervis.
És molt difícil que et seleccionin.
Si em seleccionen, em donaràs suport?
Esclar.
No parava de ruminar-hi.
Vaig començar a buscar referències a internet.
Jo no tenia cap exemple
d'algú que s'hagués infiltrat en un laboratori.
El que tenia clar és que no podia ser jo mateixa.
M'havia d'inventar un personatge.
Amb la meva manera de parlar, de moure'm i de vestir,
no em contractarien.
Em vaig haver de creure el personatge.
No m'imaginava que el personatge es quedaria
tant de temps amb mi.
Recordes el moment en què vas creuar les portes per a l'entrevista?
Sí, ho recordo perfectament.
Vam passar per passadissos molt llargs
obrint portes amb una targeta electrònica.
No hi havia ni una finestra a l'exterior.
Per això li deia "el búnquer".
L'entrevista va ser normal i corrent?
Sí, sobre la meva disponibilitat,
si tenia cotxe, si tenia mascota…
Va apuntar unes coses a l'ordinador, es va aixecar i em va dir…
Doncs, Carlota, per mi, ja està.
Però ara venen dos companys per continuar l'entrevista.
-Per parlar d'aspectes més tècnics. -Esclar.
Llavors, em va semblar estrany, però també em va donar temps
per respirar i relaxar-me.
Hola.
Qui va venir?
Van venir la Rebeca i la seva adjunta.
Em van cosir a preguntes tècniques
i sobre la meva experiència a l'hospital veterinari.
M'imagino que el que volien era
contrastar el que posava al currículum
i, òbviament, vaig respondre bé a totes les preguntes.
Em van fer preguntes en anglès
per provar el meu anglès tècnic i científic.
I, a més, vaig fer un examen tècnic i teòric
davant seu, amb formulació i tot.
Era difícil, però ho vaig fer.
Al final de l'entrevista,
la cosa es va posar una mica més tensa.
Mira, et seré sincera:
aquí fem experimentació animal.
Tens conflictes amb això?
No, jo estic a favor de l'experimentació animal.
Molt bé.
Espera't uns minuts i vindrà un company per ensenyar-te el laboratori.
D'acord. Gràcies.
No sé si estava preparada…
per enfrontar-m'hi. No sabia com reaccionaria.
Mentre ho estava assimilant,
va entrar un noi molt alt i em va dir:
"Acompanya'm, que t'ensenyaré els laboratoris."
Només entrar, ja sentia els plors,
els udols dels gossos…
I recordo l'olor.
Feia molta pudor de pixum i de merda.
Va ser molt impactant. Hi havia uns quatre passadissos
plens de gàbies i de cadells
desesperats per sortir, per travessar els barrots.
I, quan ja pensava que marxàvem d'allà, em va dir:
"Espera't, que ara t'ensenyarem…
el laboratori de primats."
I va ser com: "Hòstia."
Em vaig espantar, però també em vaig emocionar
perquè, si m'ho ensenyaven, era perquè em contractarien.
El primer que vaig veure va ser un macaco amb alopècia.
Suposo que era de l'estrès.
No hi havia cap finestra a l'exterior.
S'hi respirava la por. Gairebé no els podia ni mirar.
Volia plorar,
però no podia.
Vaig arribar a casa, vaig seure al sofà…
No vaig tenir temps ni de canviar-me
ni de parlar amb el Kurda i va sonar el telèfon. Era la Marina.
Sí?
Em deia que m'havien contractat
i que em citarien un dia per signar el contracte.
Molt bé, t'envio el contracte per correu i ens veurem d'aquí uns dies.
-Perfecte, gràcies. -Benvinguda.
No sé com ho vaig fer, però…
era a dins.
Entres i ja te'n vas als estabularis.
No.
Jo pensava que sí, que entraria directa als estabularis.
DIA 1 PRIMER DIA AL BÚNQUER
Però no. Els primers dies, sobretot, els vaig passar llegint PDFs
i fent exàmens a l'oficina i a casa.
M'havia de treure tres carnets al centre sanitari de Madrid.
Era part del contracte. Els necessitava per treballar.
Després, compaginava estudiar amb ser cuidadora.
Jo estava molt discreta.
De perfil baix.
I observava els companys. Sobretot al menjador.
Havia d'assabentar-me bé
de qui eren els caps dels estudis, els tècnics més qualificats…
El que faries en qualsevol feina els primers dies.
I, a part d'analitzar les persones,
havia de saber com funcionava el laboratori:
on eren les càmeres, les portes,
els horaris, els torns de vigilància…
Hi havia mesures de seguretat pertot.
Vaig fer una mena de mapa del búnquer,
qui és qui i on és cada cosa.
El que no tenia ni idea de com fer era treure imatges de dins.
Això sí que no…
Observant, em vaig adonar que, als estabularis, no hi entraven mòbils.
Encara que alguns companys els entraven,
jo no m'hi arriscaria.
No era viable que jo entrés amb el mòbil.
Llavors, vaig començar
a investigar i a buscar dispositius de gravació.
Ho vaig preguntar al Kurda, que era qui en sabia.
Però tots els que trobava o em recomanava
eren com de botó.
Amb els protocols dels estabularis
de posar-te i treure't bates, doncs no seria…
No era viable.
Si volia gravar-ho tot
i gravar in situ un procediment en marxa,
havia de portar la càmera sempre a sobre.
I vaig pensar en les ulleres.
I què fem amb el material? Te'l dono…?
Quedem i te'l dono un cop per setmana?
DIA 60 TROBADA KURDA
Cada dues setmanes millor.
A l'aparcament del centre comercial del costat de casa teva.
-Perfecte. -Pujo jo al teu cotxe.
D'acord? Ningú més pot tenir el material.
-Esclar. -I, quan me'l portis,
has d'estar sola.
No hi hauries de ser més de dos mesos.
A veure, que faig el que puc.
Encara m'estic situant. He de…
-He de treballar. -Ja.
Tu grava tot el que puguis
i ja mirem si ho col·loquem en algun mitjà.
-D'acord. -Vaig tirant.
Moltes gràcies, Kurda.
Si necessites res,
-truca'm, d'acord? -Sí.
Adeu, gràcies.
Jo normalment porto ulleres
i se'm va ocórrer…
una fotesa, la veritat.
Que em canviava les ulleres perquè les del carrer
no les volia trencar, perquè eren més cares,
i que me'n posava unes altres
per si se'm trencaven en manipular els animals.
I va funcionar.
Recordes el primer dia que vas gravar?
-Com va ser el primer moment? -Sí.
El primer cop que vaig gravar va ser netejant les gàbies.
DIA 65 PRIMERA GRAVACIÓ CÀMERA OCULTA
Estava molt nerviosa.
Tota l'estona em pensava que m'enxamparien.
-Sí. -Jo també entro.
Tu també entres?
El que està més a prop de la porta. Just obrir. Entesos?
Vinga, entra.
Ara ho mirem.
Va! Ves cap allà!
Surt d'aquí!
Cap allà!
Que marxeu a l'altra.
Vinga!
Cap allà!
Va! Som-hi!
I recordo…
el soroll dels gossos desesperats per sortir de les gàbies.
Ploraven, movien la cua… Estaven desesperats per sortir.
Hi havia cadells de menys d'un any
i els quedaven tres mesos d'estudi
abans de sacrificar-los.
Llavors, va ser el primer cop que vaig veure
una gosseta, la número 32.
Tenia el cap recolzat als barrots i la mirada perduda.
No ho sé. Era…
No era com els altres.
Semblava que fos conscient que era allà per morir.
Mai havia vist una mirada tan trista.
COPIANT ARXIUS
TEMPS RESTANT: 2 MINUTS
Arribava a casa, transferia el material, en feia una còpia,
prenia nota de les imatges que havia gravat en un diari…
I cada dues setmanes lliurava el material al Kurda
i ell s'encarregava de classificar-lo.
Molts cops, les càmeres fallaven o s'esgotava la bateria
o es gravava malament.
Era molt frustrant. Sentia que havia perdut un dia.
Passaven els mesos i em sentia més còmoda gravant.
Em sentia més àgil, més confiada, però, esclar,
la sensació que em descobririen la vaig tenir sempre.
I, encara que l'estrès era alt…
D'acord.
…aconseguia fer hores extres i treballar els caps de setmana.
Així podia gravar sola
i passar temps amb la número 32.
Era estrany. Semblava que, des del principi,
ella sabia qui era jo.
-Home, es veu, no? -Que no!
El que graves no serveix.
Perquè estic de cuidadora. Encara no he entrat als estudis.
Ja, però la meitat de les gravacions no serveixen.
Estan desenfocades. Has de gravar amb més criteri.
Què dius?
Que has d'apuntar millor!
Queda't quieta, cony! Que la meitat dels cops et mous.
Com vols que em quedi quieta si estic treballant?
-Estic treballant, hòstia! -Ni hòstia ni merdes.
Per treure aquest material, para la infiltració.
Ens enxamparan per culpa teva.
-I no vull que em detinguin. -Prou ja.
Ves-te'n a la merda!
Mira, si creus que val la pena ser allà per aquestes imatges…
Així no m'ajudes.
No m'estàs ajudant.
La que és a dins soc jo!
Però no val la pena ser a dins per treure aquesta merda.
-Les coses com són. -Sí.
-Pensa-t'ho. -Pensa-t'ho tu.
Au! Trenca'm el cotxe.
Era com si cada dia fos el mateix.
Els dies s'assemblaven massa.
Em despertava a les 6:30,
revisava les bateries de les càmeres
i les còpies de seguretat del dia anterior…
Enviava un informe al Kurda, ell mai responia.
I després conduïa una hora i mitja fins a la feina.
Durant un temps, vaig provar de gravar com volia el Kurda, però…
era impossible.
Cridava molt l'atenció.
Havia de comportar-me normal i seguir treballant.
I, malgrat que ho intentava,
no aconseguia les imatges que ell buscava.
Aquesta rutina, en general, com era?
-Hi havia molt d'estrès? -Moltíssim.
Si ja de per si l'ambient era molt tòxic i estressant…
es va tornar encara més tens
perquè notava la competició entre els companys.
Perquè, si no et triaven per fer un estudi, t'acomiadaven.
Havia de ser 100 % eficient
en el moment en què m'assignessin el primer estudi.
Vaig haver de formar-me ràpidament
en rates i conills per administrar-los el fàrmac
per via oral, ocular, intravenosa o intramuscular,
segons l'animal.
-Tampoc està molt tou, no? -No.
Com ara…
Vaig aprendre a marcar les rates travessant…
Els fèiem un tatuatge que els travessava els dits.
Una mica de tinta en contacte amb la sang.
Ah, li travesses el dit.
És una tècnica legal.
Ah, ja l'has matada.
N'hi ha unes quantes.
I també em va quedar molt clar
que a qui li havia de caure bé
per treballar com a tècnica era a la Rebeca,
que era la cap de tots els estudis.
Era una tia molt seriosa i estava molt cremada.
No tenia cap mena de sensibilitat amb els animals.
I ho deixava clar en cada xerrada que feia.
Em feia molta por.
Va ser l'única amb qui mai em vaig atrevir a gravar quan hi era,
perquè em podia enxampar.
Si estava gravant i apareixia, apagava la càmera de seguida.
DIA 135 RECEPCIÓ BEAGLES PER A "ESTUDI XYYBC-5"
-En tenim vuit. -Vuit gossos, ja. Som-hi.
Vaig a agafar guants.
-Aquest pesa. -Sí?
Sí.
No paraven d'arribar animals per substituir els altres.
Se'n sacrificaven molts, molts d'animals.
Mare meva, el passadís. No sé si poden entrar ja, eh?
La feina era exigent,
però, a còpia de treballar molt,
em vaig guanyar la confiança de la Rebeca.
Sabia que la Rebeca em volia
posar a treballar amb l'equip de confiança de la Tania:
el César i el Raúl.
A la Tania, els animals no li importaven.
Ni el seu benestar, ni si patia, ni si s'estressava.
Tampoc li importava el tracte amb l'equip.
Només li importava
que els estudis sortissin bé i ja està.
La 32.
La trista.
No està tan trista.
És cert que té una careta…
Ara no ho sé, però, al principi, sempre estava en un racó.
Sí, sempre està en un racó asseguda.
Em feia la sensació
que la Tania començava a sospitar de mi.
Com si hagués descobert que tractava amb compte els animals.
I jo crec que, per això, la Tania em va encarregar…
Em va encarregar sacrificar els 40 gossos. Per posar-me a prova.
TASQUES DIÀRIES I FINALITZACIÓ ESTUDIS XYYAA-1
En finalitzar l'estudi XYYAA-1, l'equip s'encarregarà del sacrifici.
Què passa, tio? On eres?
Fa dues hores que t'espero.
-Què? -Estava ocupat.
Ocupat? Què vols dir?
Crec que ens segueixen.
Què dius?
He vist cotxes de policia.
N'hi havia un a l'entrada de l'aparcament.
He esperat que marxessin per venir.
Merda.
Em fa la sensació que ens vigilen.
-Tu no has notat res? -No.
No t'has pas deixat el mòbil o les ulleres a la feina…
No, home, no.
La setmana passada vaig consultar la nostra situació amb un advocat.
Em va dir que, si ens enxampen, podríem anar a la presó.
Em poden caure quatre o cinc anys només per col·laborar.
I, a tu, molts més.
¿No veus que, si segueixes gravant,
t'enxamparan tard o d'hora?
A veure…
Si vols que ho deixem, ho deixem,
però, abans de marxar, et demano que fem un rescat.
Que no podem. Que no. És massa perillós.
Saps que per a mi és important salvar almenys una vida.
Encara que només sigui una.
Ho sé, però, si ho fas, ens descobriran.
M'és igual.
Jo d'allà no marxo sense treure ni un gos.
Des d'aquell dia, ja no…
No em sentia segura fins que no era a casa.
Va ser el primer avís.
Hòstia.
Seguiré endavant, no em fan por les conseqüències.
Assumeixes massa riscos.
Si segueixes endavant, hauràs de matar i no t'ho perdonaràs mai.
M'he de guanyar la seva confiança perquè em fiquin als estudis.
Estava bloquejada.
S'acostava la data del sacrifici
i em preguntava si seria capaç o no de fer-ho.
Tenia molt present que, si no ho feia, no entraria als estudis.
I, al final, m'acomiadarien.
Tots els esforços de la infiltració no haurien servit de res.
Però, si ho feia,
també estava assassinant els meus propis principis.
Sempre he lluitat per salvar els animals,
no per matar-los.
DIA 154 SACRIFICI GOSSOS ESTUDI XYYAA-1
Recordo molt bé aquell dia.
Ningú està preparat per matar 40 cadells de cop.
Em tremolaven les mans, em tremolava tot.
Coneixia aquella ventrada des del principi.
La Tania va agafar un cadell
i me'l… va donar.
I em va mirar fixament mentre ho feia.
Així que jo…
vaig aplicar el que m'havien ensenyat i ho vaig fer.
Era un ritme molt frenètic.
Agafaven un gos, el sedaven,
el sacrificaven i a les escombraries.
Pum! Les restes…
Ni tan sols comprovaven que estiguessin ben sedats.
O sigui, era… És que em faltava l'alè.
Vaig…
Vaig vomitar diverses vegades als vestuaris.
Em sentia…
Em sentia malament. Era un monstre.
Havia fet una cosa que m'havia jurat que no faria.
Aquell dia va morir alguna cosa dins meu.
És curiós, no? Perquè, encara que jo estigués feta pols,
ells estaven contents amb mi.
Era com que… havia passat una prova.
Allà vaig començar a treballar amb ells.
Amb l'equip de la Tania, el César i el Raúl.
Hem de quedar.
Tinc molt de material. Soc part de l'equip. He entrat als estudis.
Demà en parlem a l'aparcament.
Fa dies que t'espero.
On ets? Estic preocupada.
T'ha passat alguna cosa? Estic espantada.
No he pogut venir. La situació és compromesa.
Augmenta la seguretat.
Com més temps feia que era dins el búnquer,
més sola em sentia.
Em va costar molts dies tranquil·litzar-me.
I, quan ja estava tornant a agafar el ritme,
recordo que va arribar un correu
que em va produir ansietat.
ADMINISTRACIÓ TASQUES DIÀRIES I FINALITZACIÓ ESTUDIS XYYAA-6
Era un correu per informar-nos que venien gossos nous,
però al mateix correu apareixia
la data del sacrifici de la número 32.
D'aquí dues setmanes, finalitzem l'estudi XYYAA-6.
No vaig voler pensar-hi gaire. Ho vaig llegir i ja està.
Perquè el que havia de fer era
intentar no distreure'm i seguir fent bé la meva feina
i no pensar-hi gaire, però…
va ser dur.
De fet, els dies següents… no m'atrevia a visitar-la.
Estava al límit. Estava esgotada. Estava malament.
Feia mesos que no veia ni a les meves amigues ni a la família.
Havia perdut la noció de tot.
No sabia ni qui era jo. Estava malament.
Vaig decidir que havia de…
Que havia de parar perquè no estava bé.
Abans, m'havia…
M'havia d'acomiadar d'ella.
I, sobretot, demanar-li perdó
per no salvar-la.
Vaig redactar un correu de renúncia…
però no el vaig enviar.
I sort que no ho vaig fer.
L'endemà, rebo un correu del laboratori.
Deia que s'obria la possibilitat
d'adoptar algun gos d'aquell estudi.
Que es pogués adoptar era una cosa molt excepcional.
No deia ni quins
ni si jo podria escollir o ho faria la farmacèutica.
Estava nerviosa. Estava molt atenta
a la numeració dels gossos que es podrien salvar.
Els que es podrien adoptar.
Quan ho vaig saber, em va fer un salt el cor,
perquè la número 32 hi estava inclosa.
TASQUES DIÀRIES I ADOPCIÓ
…l'oportunitat d'adoptar els gossos sobrants…
del número 20 al 40.
Només faltava que algun company sol·licités l'adopció,
perquè no volia ser l'única.
No volia ser l'única a fer-ho i aixecar sospites.
CONTRACTE ADOPCIÓ ANIMAL
Tres companys van sol·licitar l'adopció.
S'ha enviat un correu a tothom.
Si coneixeu algú que vulgui adoptar…
Quants n'hi ha?
-Vint. -Vint per adoptar.
-Quan es poden adoptar?
Ja.
-Ja? Molt bé. -Has posat al correu…
L'endemà, el primer que vaig fer va ser
enviar un correu al veterinari de benestar animal
per sol·licitar l'adopció de la número 32.
7:30 - 15:00 RECEPCIÓ
Vaig pensar en el Kurda i que m'era igual el que pensés.
Tenia l'oportunitat
de salvar una vida i ho faria.
És que… no t'ho pots imaginar.
No et pots imaginar com va ser tocar-la per primer cop
sabent que aviat estaria a casa amb mi.
Va ser l'únic moment de felicitat que vaig tenir allà dins.
L'únic.
Com s'ho va prendre el Kurda?
Fatal.
De fet, vam discutir.
Però m'era igual.
Jo ho pensava fer igualment.
I el dia que li vaig demanar ajuda per anar a recollir-la…
Aquell dia va entendre que no era un rescat il·legal
ni estàvem fent res que…
Era una adopció, era un tràmit legal…
i transparent.
I sé que, en el fons,
ell també ho va viure com una petita victòria.
Va ser molt bonic, la veritat.
Ja no estava en una gàbia. No estava en una caixa de ferro.
Ja no era la número 32.
Vaig pensar a posar-li Britches,
pel vídeo del rescat del macaco
que tant em va marcar quan era jove,
però vaig pensar que era massa llarg
i li vaig posar Chess.
Com van ser aquells dies, els primers dies de la Chess a casa?
Doncs van ser com un oasi.
La Chess va arribar i em va obligar a canviar
la forma de vida, les rutines…
El simple fet d'haver de sortir a passejar cada dia
ja va ser un canvi molt gran.
Veure-la em recordava…
d'on venia ella i per què…
i per què estava fent això.
Bon 2019!
Pel Kurda va ser una petita victòria, però ho va deixar.
-Com et va afectar? -Sí.
Doncs em va doldre molt, la veritat.
Em va doldre, però ho entenc. Què vols fer-hi?
He decidit deixar la recerca. Encara crec que ens segueixen
i ens hem arriscat massa. Ves amb compte.
I em vaig quedar sola.
La veritat és que em sentia una impostora.
Vaig tornar a pensar a deixar-ho.
Just en aquell moment, van entrar nous estudis
i no me'n podia anar.
Feia tot allò per documentar i denunciar el que passava, per informar.
No podia marxar en aquell moment.
Però vaig entendre que havia de començar de zero.
El primer que vaig fer va ser mudar-me, per seguretat.
Vaig començar a treballar a la meva manera.
Encara que tot el que gravava era èticament inadmissible,
inexplicablement, no era delicte.
Vaig entendre que, per fer bé la recerca,
havia de gravar les incidències i les irregularitats.
Per desmuntar el concepte de benestar animal
i les tres Rs del laboratori.
-Què són les tres Rs? -T'ho explico.
Els professionals d'aquesta experimentació blanquegen l'ús d'animals
amb el principi de les tres Rs,
que es fa servir des dels anys 60.
Les tres Rs són:
Reemplaçament: investigar i buscar animals
amb un llindar del dolor més alt.
Reducció: que consisteix a usar i buscar mètodes
que permetin aconseguir resultats de menys animals
o reutilitzar animals en diversos estudis compatibles.
I, per acabar, refinament:
modificació de la cria d'animals
o millora dels procediments per minimitzar l'angoixa del dolor.
…el refinament de la cria.
El benestar l'estableix l'Organització Mundial de Sanitat Animal,
i està legislat per les lleis europees i les normatives de cada país.
Tot es basa en cinc punts, per a qualsevol animal del món.
Ha d'estar lliure de gana, set i desnutrició.
Lliure de por i angoixa.
Lliure de molèsties físiques i tèrmiques.
Lliure de dolor, lesió i malaltia.
I ha de ser lliure per comportar-se naturalment.
A veure si ho he entès bé.
Se suposa que tenien tots els certificats.
No hi havia ningú que ho supervisés?
Sí, esclar. Hi havia un veterinari
encarregat de supervisar el benestar animal.
Però el vaig veure un o dos cops en tot el temps que hi vaig ser.
De fet, jo mateixa li vaig comunicar alguna incidència.
El que no entenc, llavors, és com s'obtenen els certificats.
Recollint les directives europees i les lleis espanyoles,
se suposa que han de passar una inspecció un cop l'any.
INCIDÈNCIES GOSSOS
Mentre jo hi vaig ser,
no em consta que hi hagués cap inspecció animal.
INCIDÈNCIES CONILLS
Fins que vaig entendre que hi havia diners públics invertits
i molt d'interès a mantenir el laboratori en regla.
ANUNCI DE LICITACIONS PÚBLIQUES 274.557,68 EUROS - VIVOTECNIA RESEARCH
El concepte de benestar animal
és una eina ideològica molt potent
amb la qual es defensen els qui viuen del negoci d'explotar animals.
Quina relació tenies amb els companys?
-Havien canviat les coses? -Esclar.
Sí, jo sentia que pertanyia al grup.
Confiaven en mi plenament.
De fet, em van assignar un munt d'estudis amb rates, conills, porcs…
I just en aquell moment,
que ja era prou estressant,
va passar una cosa que va augmentar l'estrès.
Es va reincorporar un antic encarregat d'estudis.
El que em va cridar l'atenció
és que va dir que d'aquí sis mesos, aproximadament,
arribaria un estudi de primats.
Així que vaig estar-hi atenta.
M'ho vaig apuntar al calendari, perquè era l'únic
que em faltava per documentar
i ja podria marxar.
No paraven d'arribar estudis.
En lloc d'un laboratori, allò semblava una fàbrica.
Estudis i estudis i més estudis…
Senties la sang a la boca, el gust metàl·lic de la sang.
Era una mena de carnisseria.
Necessitava dutxar-me i treure'm la sang.
Rentar-me les dents, tot,
abans de treure a passejar la Chess.
No volia ni que m'olorés.
Un dia se'm va ocórrer anar a la piscina.
Semblava que el clor de la piscina…
No ho sé, l'olor també. Semblava que…
Em netejava.
A més, em cansava físicament, cosa que m'ajudava amb l'estrès.
Pensa que qualsevol persona
que treballi en un laboratori d'experimentació animal
s'acaba acostumant a aquella rutina.
Desenvolupes una capacitat d'ignorar la sang, el dolor,
els crits, els animals indefensos…
Et tornes insensible,
impermeable a la violència del teu voltant.
Jo mateixa tenia una lluita interna molt gran.
Havia de ser molt…
conscient de què feia, per a què ho feia
i per què ho feia.
Escolta, que estan obrint això!
Ho estaven obrint.
Estan molt boges!
Per exemple, l'estudi de motxilles en rates
va ser molt dur, molt desagradable.
Les rates es retorçaven de dolor cada cop que els administràvem el fàrmac.
No sé com no s'ha mort.
Just aquells dies,
el César va començar a fer bromes…
més desagradables també,
fent referència a Hitler i les càmeres de gas i els trens.
Mira, ara les…
-Faré com… -Què fas?
Com Hitler, que els portava a…
Les gasejaràs totes? Per què?
Vaig començar a preveure quan passaria alguna cosa greu.
Així és com vaig aconseguir gravar el dia que…
que el Raúl li va partir la columna a un conill.
Va, conill, fill.
Un conill gairebé no fa soroll.
Imagina't quant de dolor havia de patir l'animal per cridar.
Uf, està partit.
S'ha partit.
I, en lloc de sedar l'animal,
el van mantenir viu fins a acabar l'estudi.
Durant 48 hores.
Que aguanti. Que aguanti el que aguanti.
Si no, perdrem l'analítica de sang.
Un altre dia vaig gravar…
Hi havia molt de moviment i molts dels companys
van córrer cap al laboratori, nerviosos.
Em van dir que hi havia una gossa que s'estava dessagnant.
L'havien portat a una sala.
A més, era una gossa de la colònia permanent.
Jo la coneixia i l'havia cuidat.
Tenia una hemorràgia interna.
Ningú sabia què havia passat, però…
la gossa s'estava dessagnant.
Vaig sortir de la sala i em vaig trobar amb el veterinari de benestar animal.
Era amb un cuidador i li vam dir que havia de fer alguna cosa.
I ell ens va respondre que no podia fer res, que, primer,
ho havia de consultar amb el cap de l'estudi i la farmacèutica.
La gossa plorava del dolor. Es dessagnava.
Perdia força, es moria.
La van deixar patint absurdament.
La van sedar a última hora de la tarda.
Van deixar l'animal patint perquè els era igual.
No va quedar registrat i ningú en va informar la farmacèutica.
Allò només va quedar registrat perquè jo ho vaig gravar.
Vaig entendre moltes coses.
Quines coses?
Que era impossible que tots els estudis sortissin bé.
Malgrat tot l'estrès i tota la pressió,
els estudis sempre eren positius.
Sabia que es manipulaven les dades,
però no en tenia proves.
Fins que la vaig aconseguir.
He estat falsificant dades com un boig.
-Tu? -Sí, jo.
Falsificant a mort… De què? Dels gossos?
D'aquests, que són morts des de l'abril.
Vaig entendre que tot era negoci.
Era igual. Res era important.
Que tot aquell patiment, tot allò, no servia de res.
Per què? Per satisfer a qui?
De què? Dels gossos?
D'aquests, que són morts des de l'abril.
Va, surt tu.
Falsificant a mort…
De què? Dels gossos?
D'aquests, que són morts des de l'abril.
Va, surt tu.
Recordes exactament de què…?
A què pertanyia aquest estudi? De què era?
Antitumorals.
M'estàs dient que, si aquest estudi d'antitumorals,
del qual tens proves,
arribés hipotèticament a estudis amb humans en fase dos
per provar-ho en malalts terminals, per exemple,
no hi hauria cap evidència científica o no es podria dir
-al 100 % que l'estudi és fiable. -No, ningú pot.
Ningú.
O sigui, era una acumulació d'estrès, de sang, de…
de ser conscient de les horribles irregularitats que havia gravat.
De les rates, del conill…
L'encrueliment que veia amb els animals cada dia.
Les bromes dels meus companys.
Jo mateixa em sentia un monstre.
Va ser un cúmul de coses que em…
No ho sé. Em va fer petar.
Fins aquell dia, jo no sabia què era un atac d'ansietat.
Només recordo que anava amb el cotxe i vaig notar…
que em faltava l'aire.
No tenia força a les mans per agafar el volant.
No sé com vaig aconseguir arribar a una estació de servei.
I vaig començar a plorar.
Vaig plorar el que no havia plorat en mesos.
Vaig tornar a casa
i la Chess es va estirar al llit amb mi.
Veure-la feliç i lliure…
em recordava per què i per a qui lluitava.
I que no m'havia de rendir…
encara que se'm feia molt dur.
Com vas viure el…? Amb el cas del Soko, eres a dins.
-Ah, sí. -Com ho vas viure?
Justament, estaves fent pràctiques amb macacos.
Em va donar molta força.
Perquè no estava sola.
Hi havia una persona com jo a Alemanya
que s'havia infiltrat quatre mesos
i havia aconseguit treure una notícia de maltractament animal.
ALEMANYA FRENA ELS EXPERIMENTS AL LABORATORI
ACUSAT DE MALTRACTAMENT ANIMAL
El mateix dia de la notícia,
la Rebeca va enviar un correu al laboratori
amb un enllaç a la notícia i al vídeo de…
d'allò del Soko.
Les imatges que havia aconseguit treure aquesta persona eren molt crues.
Eren molt similars a les que estava gravant.
La premsa alemanya parlava de tancament imminent del laboratori.
RECLAMEN EL TANCAMENT D'UN LABORATORI PER PROVES CRUELS A MICOS
I vaig començar a fantasiejar
amb el fet que es pogués tancar el búnquer.
ALEMANYA FRENA ELS EXPERIMENTS
AL LABORATORI ACUSAT DE MALTRACTAMENT ANIMAL
Va causar rebombori entre els tècnics i els directius.
Es notava… En fi, hi havia una mica de tensió.
Però van començar amb les excuses:
"Aquí tractem bé els animals, això només passa a Alemanya."
"La gent és molt sensible."
-Heu vist les notícies d'avui? -De què?
Han tret un vídeo d'una CRO alemanya.
No és per res, però tothom en va ple.
Realment, els micos es tracten així
al 90 % dels centres del món. I són micos, com aquests.
Són macacos.
Vaig començar a sentir coses com:
"Hem d'estar atents per si algú està gravant."
Tothom estava en alerta.
I, ara, sí que em podien enxampar.
I allò ja va ser…
Aquells dies hi havia massa tensió.
Imagina-t'ho.
Era al menjador i sentia que tothom em mirava
i xiuxiuejava sobre mi.
Era una paranoia, però, a veure,
tenies una sensació real que tothom sospitava de tothom.
Sortia al carrer i realment estava paranoica.
Sentia que la gent amb qui em creuava sabia qui era jo.
Ja està. Havia arribat al límit. Allò ja no…
No donava més de si.
Així que…
vaig decidir que era el moment.
Vaig entrar a la carpeta d'esborranys i vaig enviar el correu.
I com s'ho van prendre?
Em van fer una contraoferta.
M'apujaven el sou i la categoria.
Volien que m'encarregués de fer les formacions.
Evidentment, vaig dir que no.
DIA 544 ÚLTIMA GRAVACIÓ DINS EL BÚNQUER
Error.
Correcte.
Em van fer una festa de comiat i tot. Amb regals i…
Em van regalar una targeta amb un macaco.
Els primers dies que no havia d'anar al búnquer,
que no havia de travessar aquella porta
ni fer més estudis, va ser molt estrany,
perquè havia passat molt de temps amb aquella rutina.
Sent una altra persona.
Havia estat divuit mesos infiltrada.
544 dies, per ser exactes.
Sento que una part de mi
va morir allà amb els altres animals.
No era capaç de tornar a veure el material.
Vaig decidir posar-me en contacte amb un company.
Li vaig explicar el que tenia i li vaig enviar un clip.
Va flipar i em va dir que sí, que comptés amb ell, que m'ajudaria.
Estàvem treballant a molt bon ritme…
i va arribar la pandèmia.
Tot em recordava al búnquer.
A la Chess, les mascaretes la posaven molt nerviosa.
Havíem de sortir a les hores en què no sortia ningú.
Vaig buscar una feina per sortir
i perquè necessitava els diners.
I vaig tornar a treballar a hospitals veterinaris.
Em va sanar treballar salvant animals.
Em va anar molt bé, de debò.
Pel que fa al meu company…
La pandèmia ens va frenar una mica, però és cert que també
ens va ajudar a ser molt precisos amb els informes i l'ordre del material.
De 7.000 arxius que tenia amb centenars d'hores gravades,
vam aconseguir fer un clip d'una hora
que vam passar a l'organització Cruelty Free.
El que no m'esperava era…
el que vindria després.
La Comunitat de Madrid ha suspès l'activitat
d'un laboratori per presumpte maltractament animal.
Ho ha fet després de la denúncia d'una ONG
a través d'un vídeo amb pràctiques molt cruels.
Els advertim de la duresa de les imatges.
Les imatges difoses d'extrema crueltat contra els animals en un laboratori
han obligat a suspendre la recerca d'assajos clínics.
L'empresa ha obert…
Va ser una bogeria.
Va arribar al Congrés dels Diputats. Va ser un bum.
El cas de Vivotecnia, un laboratori de Madrid,
que en realitat era un lloc per maltractar i violentar els animals.
On els pegaven, els menyspreaven, els insultaven i els maltractaven.
Com ho han demostrat, a més, imatges recollides al llarg de dos anys.
No només generen patiment i dolor a altres éssers vius,
no només ens fan patir als amants dels animals.
Aquells que torturen o maltracten animals són també un perill per a la societat.
Protesta a Madrid contra el maltractament.
Unes 2.000 persones s'han manifestat per demanar
que alliberin els animals que romanen als laboratoris de Vivotecnia.
La Comunitat de Madrid ha suspès l'activitat investigadora del laboratori
després de constatar en una inspecció indicis de maltractament.
Vivotecnia: tortura animal!
Aquest diumenge, el PACMA i altres entitats animalistes
han presentat una querella criminal contra Vivotecnia.
I no havien passat ni dos dies
que vaig començar a rebre amenaces.
Sabien que era jo qui ho havia gravat i em van atacar.
No em parava de sonar el telèfon.
És que no parava.
Vaig entendre que havia de desaparèixer.
I el primer que vaig fer va ser desfer-me del mòbil.
Em volien culpar del que havia gravat.
I el jutge també em volia localitzar. Deia que, si jo no declarava,
tancaria el cas.
La idea que el jutge pogués arxivar el cas
em va devastar.
Jo pensava en els animals que encara eren allà dins
i vaig decidir fer l'interrogatori.
Havia de passar un interrogatori amb la policia
en el qual determinaven si em creien
i em donaven l'estatus de testimoni protegit que demanàvem
per iniciar el judici…
o em detenien i m'enviaven a la presó.
La policia es va adonar aviat
que jo explicava la veritat
i al cap de pocs dies em van donar l'estatus de testimoni protegit.
EL GOVERN CELEBRA EL RÀPID TANCAMENT DE VIVOTECNIA
AMB ELS INDICIS DE MALTRACTAMENT
MADRID SUSPÈN L'ACTIVITAT DE VIVOTECNIA PER PRESUMPTE MALTRACTAMENT ANIMAL
INCOMPLIA ELS CONTROLS INTERNS QUE EXIGEIX LA LEGISLACIÓ
Des de principis de mes, el laboratori Vivotecnia,
denunciat per maltractar animals en les recerques i els assajos,
treballa de nou.
La Comunitat de Madrid assegura que s'han pres
totes les mesures per evitar el patiment dels animals,
però les associacions animalistes
diuen que les mesures són insuficients
i amenacen amb accions legals.
Imagina't la meva frustració.
I la injustícia.
Amb tot el material que aportava,
les imatges i els vídeos,
les xarxes socials clamant que es tanqués el lloc,
la gent al carrer…
Què vols que et digui?
Jo penso que Vivotecnia hauria d'haver tancat.
Com el laboratori alemany.
I només va tancar tres mesos. Tres.
Li van posar una multa absurda i insignificant
i no van treure ni un animal. Ni un.
No van salvar ni un sol animal.
LA COMUNITAT DE MADRID AIXECA LA SUSPENSIÓ DE VIVOTECNIA
I PERMET QUE TORNI A EXPERIMENTAR AMB ANIMALS
JUDICI VIVOTECNIA: DEFENSAR L'INDEFENSABLE
EL CAS ÉS EN FASE D'INSTRUCCIÓ I PODRIA SER ARXIVAT
La investigació es va posposar i jo encara espero la data per al judici.
Els únics imputats ara mateix són simples treballadors.
És a dir, realment, no…
no ataquen la gent que té la responsabilitat, no?
Els que porten l'empresa.
Va baixar la pressió mediàtica i social.
I, de sobte, allò va desaparèixer. Va parar.
Com ja saps, vaig decidir venir a Londres.
Havia de marxar lluny, on pogués seguir treballant.
I, bé, et vaig trucar per fer l'entrevista abans de tornar a infiltrar-me.
Però, primer, m'agradaria que…
que veiessis amb els teus ulls i escoltessis,
a prop del lloc de cria, els gossos
que acabaran als laboratoris com el búnquer.
Nois, ens preparem per marxar?
-No li treguis el micro. -Això t'anava a dir.
-Deixa-l'hi. -Entesos.
A la següent cantonada, hem de girar a l'esquerra.
-D'acord. -Som-hi.
LLOC DE PROTESTA MÉS ENDAVANT
CAMP BEAGLE REGNE UNIT
Un plaer coneixe't, Carlota,
i tenir-te aquí, a Camp Beagle.
La teva feina ha estat una inspiració per nosaltres.
Amb la teva recerca,
podem explicar a la gent el que està passant.
Què els passa als gossos quan surten d'aquí.
Aquestes són les naus on viuen.
No hi ha finestres.
Per aquelles finestretes, no entra la llum.
Aquí hi ha una nau, darrere una altra i una altra.
Aquesta és la primera fila.
Darrere n'hi ha una altra i després, una altra.
Aquests gossos pateixen des del dia que neixen
fins al dia que moren. Només coneixen el sofriment.
Per mi, és molt dur ser aquí,
però sento que algú hi ha de ser.
Algú ha de fer això,
igual que tu vas fer el teu sacrifici al laboratori.
Ara m'entendràs més, no?
La impotència que he sentit davant la tanca
i les ganes de saltar.
Perquè els cadells que vaig veure arribar al búnquer,
que vaig veure patir allà…
A molts, els vaig haver d'assassinar.
Els vaig haver d'assassinar…
per seguir documentant.
Doncs són d'allà,
d'una granja com aquesta.
Al búnquer no vaig poder fer cap rescat. No vaig poder.
Per això admiro tant el que va fer Animal Rising a Camp Beagle.
Vull que els coneguis.
ANIMAL RISING UBICACIÓ DESCONEGUDA, 2024
-Has premut el botó? Ho veus? -Hi cabem tots?
-Quin és? El primer? -Diria.
Com estàs?
No ho ha fet ningú des dels 90.
Abans de fer-ho, molta gent ens deia que érem bojos.
Si volem saltar la tanca, la saltarem
i alliberarem els cadells sense que…
Simplement, teníem el convenciment
que estàvem fent el que s'havia de fer.
CAMP BEAGLE DESEMBRE 2022
IMATGES PROPORCIONADES PER ANIMAL RISING
Estic fent el que cal fer. No m'he d'amagar.
Si ho haguéssim fet anònimament,
no crec que hagués tingut tanta repercussió…
Avui no seríem aquí parlant-ne.
La gent no intenta fer coses ambicioses.
Suposo que creuen que no poden.
18 ACTIVISTES ACUSATS DE ROBATORI
PER ENTRAR A LA FORÇA EN UN CENTRE
Ens vam fixar en l'experimentació animal
gràcies a la teva càmera oculta.
Jo puc fer certes coses,
com ara entrar a MBR Acres i rescatar cadells,
però no podria infiltrar-me tant de temps
com vas fer tu.
La teva experiència va ser increïble…
Va ser essencial per al moviment.
Sempre actuem de forma pacífica
i som responsables de les nostres accions.
Intentem inspirar la gent i el moviment, mostrar el que es pot fer.
-Estàs nerviosa? -No.
Sí i no. Ja m'entens.
No entenc per què et vols tornar a infiltrar.
Ja saps com n'és, de complicat, de perillós, d'estressant…
i les conseqüències que t'esperen si t'enxampen.
Sí, ja ho sé.
Però algú ho ha de fer.
Algú s'ha de jugar la vida per gravar la realitat de darrere aquells murs.
La gent té dret a saber la veritat.
I aquesta és la meva feina: infiltrar-me i mostrar-ho.
Sé que hi ha lobbies molt poderosos que ens perseguiran,
però no podem deixar de lluitar pels animals.
Aquesta lluita no s'acabarà fins que l'última gàbia no sigui buida.
Per això, molta gent seguirà rescatant, documentant i protestant.
I uns pocs, com jo…
seguirem infiltrant-nos.
Subtítols: Neus
Supervisor creatiu Guillermo Parra