Poznáte ho z Chrissy Chaos!
Možno ho poznáte z Hey Babe!
Je to Chris Distefano!
Áno!
Ahoj!
Tarrytown, Westchester!
Áno, zlatko!
Dane z nehnuteľností!
Milujem Tarrytown Music Hall. Toto miesto je prekliate.
Sadnite si, pane.
Len do toho. Sadni si, kamarát.
Páči sa mi to, pustili sme sem migrantov.
Žartujem, len žartujem.
Nie vo Westchesteri, ty hajzel!
Jasné? Žartujem. Len žartujem.
Táto šou bude o tom, o čom som hovoril
na začiatku poslednej šou.
Pre bielych ľudí je koniec.
Jasné? Teda,
buďme úprimní. Mali sme peknú jazdu.
Naozaj.
Bieli, mali sme peknú jazdu, ale zlatko, je koniec.
Áno?
Myslím, že 2 000 rokov, sme absolútne dominovali.
Môžeme to aspoň priznať?
Ľudia sa zahrávali a zistili, čo bolo treba.
Ale nech je to jasné, máme po chlebe.
Šliapnem na tvoju hlúpu bielu hlavu. Koniec.
Ale poznáte ma, vedel som, že nie je v poriadku
byť v novom roku biely.
Žiadna biela. Nie je to v poriadku.
Tak som povedal, že nemôžem... Viete, som len biely.
Nikdy sa nezmením,
ale rád by som podstúpil tranzíciu.
Nechcem podstúpiť sexuálnu tranzíciu. Chcem rasovú.
A jediný spôsob, ako to urobiť, je to,
že nemôžem mať nebiele deti,
a teraz môžem hrdo povedať, že mám tri deti, portorikánske.
Tri portorikánske deti.
Áno. Kde sú moji hispánci?
Môj Bože. Ochranka, je ich tu veľa!
-Portoriko! -Môj Bože, pane.
Áno, strašíte bielych a...
Zniem ako moja rodina.
Kámo.
Takže mám tri krásne portorikánske deti,
vedel som... Niečo vám poviem.
Médiá, pred deviatimi rokmi
povedali: „Počúvajte, hispánska menšina
sa stane hispánskou väčšinou.“
Hovorím: „Ak ich nemôžeš poraziť, pridaj sa k nim.“
A pred deviatimi, desiatimi rokmi som našiel krásnu hispánku.
Mali sme nechránený sex na prvom rande, tak to robím, a...
Chrissy Drip-Drop. Viete, čo to je.
Milovali sme sa a ona hovorila: „Papi.“
A ja na to: „Dobre.“
Nechali sme to plynúť. Priamy zásah.
A teraz máme tri krásne portorikánske deti.
Volajú sa Niña, Pinta, a Santa Maria.
A sú to malí objavitelia.
Je to krásne. Je to krásna vec.
Je naozaj zábavné byť jediným bielym v rodine.
Milujem portorikánsku kultúru.
Hispánsku kultúru.
Sú veľmi rodinne založení, áno.
V mojom dome je vždy veľa ľudí.
Prídem domov a je tam 10 ľudí, ktorých nepoznám.
Sú tam len tak. Každý deň idem na letisko,
vyzdvihujem ľudí zo San Juanu, a vraciame sa späť.
Je tu Pito. Máme to! Milujem to.
Videli ste moju vianočnú fotku?
Bola to fotka mňa a 90 portorikáncov.
Vyzeral som, akoby ma chceli obetovať.
Myslel som, že na mňa nalejú adobo.
Chrissy Chuleta.
Ale je to krásna vec mať deti.
Kto z vás má deti?
Tak vidíte.
Vidíte? Ide o toto.
V mestách ako toto sa cítim normálnejšie,
pretože ľudia majú deti, viete?
Pravda je, že už nemám nič spoločné
s ľuďmi, ktorí nemajú deti.
A čokoľvek chcete... Podporujem vás. Vaše telo, vaša voľba.
Čokoľvek chcete robiť, viete?
V New Yorku môžete potratiť dieťa až do jeho 18. narodenín.
Nie sú...
Čokoľvek chcete robiť. Milujem to.
Čokoľvek chcete robiť.
Je to len do bodu, kedy k vám musím byť úprimný,
a verím, že ak nemáte deti, nemáte problémy.
Neviem, na čo sa vo svojom živote sťažujete,
ak nemáte deti. Choďte robiť, čo chcete,
kedykoľvek chcete.
Nikto vás nezastavuje, len vy sami.
Ja nemôžem robiť, čo chcem.
Každý krok, ktorý urobím, mám tri malé empanady
na členku.
Hovoria: „Papi. Leche.“
Odchádza a hovorí si: „Nie, ak sa bude posmievať mlieku!“
Je to ťažké. Hovorím vám, viete?
No, v prvom rade,
moja najstaršia dcéra nehovorí po anglicky.
Mám problémy. Ona nechce... Odmieta.
Zanedbáva bielu stranu
a ctí si len abuelitu a hispánsku stranu.
Viete, ako to chodí. V škole, poznáte osnovy.
„Bieli ľudia sú zlí.
Christopher Columbus vám dal AIDS!
Bieli ľudia sú diabol!“
Milujem svoju dcéru, viete?
Vždy sa opýtam: „Ako si sa mala?“
A ona na to: „Choď do riti, oci!“
Práve som sa dozvedela, čo si ty a tvoji ľudia urobili!“
A ja musím hovoriť: „Nie, miluj ma. No tak.
Poznáš Bad Bunnyho. Ja som Dobrý Zajac.“
„Conejo Bueno.“
Nechápem, prečo ľudia bez detí,
keď sa sťažujú, je to ako algoritmus
a médiá vás presvedčili, že ste chorí.
Máte akýsi duševný problém. Nemáte.
Nedávno som hovoril s jednou dievčinou.
Povedala: „Som úplne paralyzovaná.
Neviem, čo robiť.
Mám sa rozísť s priateľom?“
A ja na to: „Neviem. Máte deti?“
„Nie.“ Zabi ho!
To by som urobil, keby som bol tebou. Zabil by som tvojho priateľa, slečna.
Koho to zaujíma? Políciu? Tým je to jedno.
Vymýšľaš si to.
Nemáš žiadne...
Ešte jedna vec.
Prosím, ak nemáte deti,
nezaťažujte rodičov svojimi problémami.
Nemôžem teraz riešiť aj váš život.
Dobre? Moja rodina ani nehovorí po anglicky.
Viete? To je bezpečnostný problém.
Nemôžem... Nemôžem teraz ešte...
Mám priateľa, ktorý mi necháva deväťminútové hlasové správy.
„Chris, môžeme sa pobaviť o mojej duševnej pohode?
Cítim sa osamelý a ľudia v práci ma vôbec nerešpektujú.
Bol som komik, a teraz mám obchod so sendvičmi,
a je to naozaj ťažké
nájsť svoje miesto.“
A ja na to: „Moje deti strkajú nohy
do mixéra. Čo to...“
„Vyrieš to!“
Viete, o čom hovorím. Ľudia s deťmi...
Nemôžem zísť z koberca, mimochodom.
Povedali mi, že ak... Takže, vedzte, že prídem len potiaľto.
Nemôžem zísť z tohto koberca.
Povedali mi: „Neopováž sa!“ Ale prídem sem.
Prečo máš na sebe tréningový úbor?
Čo je to SJB Football?
Zvykol som tam trénovať.
Áno, ale prečo to máš oblečené, zastrčené do nohavíc
v nedeľu večer, človeče?
Nie si na ihrisku!
A ona: „Dnes s tebou nespím.
Nie, pokiaľ si...
Zober si píšťalku.“
Dobré pre teba.
Svet je teraz ťažký.
Médiá robia ľuďom problémy.
Všetci si myslia, že sú chorí.
Dnes je svet o tom, že slová majú väčšiu váhu než činy.
Činy nie sú viac než slová.
Dnes majú slová väčšiu váhu než činy.
A to je svet, kde sa musíte pohybovať opatrne.
Musíte chodiť po špičkách.
Je to ťažké. Ale robia to správy.
Ľudia sa nechajú vtiahnuť do správ. Rodičia, ja nie.
Nepozerám správy. Ako?
Som na štvrtom mieste vo vlastnom živote.
Čo vlastne robím?
Nemôžem. Nemôžem to robiť.
Môj priateľ je bojovník za sociálnu spravodlivosť.
To je dobré. Je to zábava.
A je na mňa stále nahnevaný.
Hovorí: „Chris!
Používaš svoju platformu na to, aby si niečo zmenil?
Musíš sa každý deň pýtať sám seba:
‚Používaš svoju platformu na to, aby si niečo zmenil?‘
Pozeráš správy?“
A ja na to: „Nie, ty hlúpy idiot.“
Nepozerám správy. Mám tri deti.
Pozerám Cocomelon s pištoľou v ústach.
Celý deň, každý deň.
Spievajú piesne o slnečnej sústave.
Tlačím pištoľ ďalej a ďalej dozadu.
Vystrelím si mozog z hlavy pred svojou rodinou.
A Pinta povie: „Dios mío!“
Je to ťažké. Viete, neviem, nemám...
My rodičia... Náš život je o deťoch.
Filmy, televízne programy, nemám tušenie. Netuším, čo sa deje.
Pozerám, čo chcú pozerať deti, áno?
To my rodičia... Čokoľvek chcú deti robiť
a pozerať, to pozerám.
A čo sa stane? Rodičia vedia.
Pozerám, čo chcú pozerať, oni zaspia,
uložím ich do postele, vrátim sa dole,
a pokračujem v pozeraní toho, čo pozerali oni,
lebo som násilne deprimovaný.
Svetlá sú zapnuté, ale nikto nie je doma.
Potichu som sa vzdal.
Viete?
A zrazu sedím sám,
je 3.30 ráno, preberiem sa,
a začnem si honiť na Malej morskej víle.
Tak to je.
Len to držím a čakám, kým príde Ursula.
Pretože viem, že má viac ako 18 a...
Áno? Máme rovnaký účes.
Chobotnica sa začína odhaľovať.
Čakám na svoju časť.
Potom trochu semena. Len slzička semena.
Len kvapka. Nikto nestrieľa.
Už desať rokov som nestrieľal,
lebo mám opuchnutú prostatu, ktorú neriešim,
pretože deti majú futbal, takže tak...
Áno? Ty vieš, o čom hovorím.
Už si mal niekedy opuchnuté vajce?
Je to ťažké. Je to iné.
Viete, žijeme v inom svete.
Povedal som, že slová majú väčšiu váhu ako činy.
A ľudia teraz povedia čokoľvek, čo chcú,
aby ospravedlnili zlé správanie.
Každý, viete?
„Je to bezpečný priestor, všetko vám prejde."
A je to smiešne.
Každý chce byť teraz súčasťou všetkého.
Všimli ste si to?
Každý teraz hovorí, že je na spektre.
Každý je na spektre. Čože?
Naozaj, si na spektre?
Mal by si mať prilbu a hrýzť ma.
Dobre? Vždy, keď sa stretneme,
chcem si dať tetanovú injekciu, pretože si mimo!
Si na spektre, prestaň. Nie, nie si, kámo.
Nie si na spektre, si len 46-ročný,
ktorý si myslí, že wrestling je skutočný. To je všetko.
Vy možno ste na spektre, pane.
Počúvajte, tento vtip... Každý okrem vás.
Je to šialené. Ale, áno? Toto je svet.
Ako tréner to vieš. Je ťažké trénovať...
Nie, je ťažké trénovať deti.
Človeče, musíš...
Je to klzký svah, viete?
Ľudia sú vtiahnutí do algoritmu.
Sú vtiahnutí do médií.
Nemajú deti, nemajú nič, čo by robili.
A ľudia sú nahnevaní.
Ľudia bojujú, v tejto neviditeľnej, politickej vojne,
ktorá ani neexistuje.
Si v bezpečí, a ľudia hovoria:
„Nie, som stále nahnevaný!“
A ty do toho vstúpiš.
Kámo, nedávno som niekoho nahneval objednávkou kávy.
Viete si to predstaviť? Objednal som si kávu.
Tá osoba vybuchla!
Použil som nesprávne slovo.
Bolo to šialené. Ale chápem to.
Nemám bezpečný biely vzhľad.
Chápem, že toto nie je... Mám vzhľad 6. januára.
Chápem to.
Toto je J6L.
Predávam svoju kolínsku.
Od Trumpa a...
Človeče, mám pot v očiach. To je šialené!
Ale je mi to jedno.
Budem to robiť, kým neoslepnem.
Daj ma do hry, tréner!
Môžeš si aspoň vyhrnúť košeľu, prosím?
Ďakujem. Ježiš, to je neuveriteľné.
Tento chlap... Áno, vytiahni to! To je ono.
Chcel som vidieť jeho...
Hotovo, ľudia.
Dobre. Fajn.
Nie.
Takže áno, niekoho som vytočil objednávkou kávy.
Dokážeš si predstaviť, niečo také nevinné ako toto?
Vojdem do novej kaviarne.
Bola tam veľmi uvedomelá baristka, viete?
Modré vlasy, je mi to jedno.
Volala sa Annie Antifa.
A bola pripravená na akciu!
Bola nahnevaná! „Som nahnevaná!“
Takže som vošiel a objednal si kávu,
rovnako ako vždy.
Hovorím: „Ako to ide?“
Povedal som: „Môžem si dať malú ľadovú kávu, čiernu?“
A ona na to: „Čo?
Môj bože... Čo ste mi to práve povedali?“
Povedal som: „Môžem si dať malú ľadovú kávu, čiernu?"
Ona na to: „Myslíte
malú ľadovú kávu
bez smotany?“
Povedal som: „Nie je to to isté ako...
...malá ľadová káva, čierna?“
Ona na to: „Po tom, čím si afroamerická komunita
za posledné tri roky prešla,
myslím, že vy, obzvlášť vy, by ste si mohol lepšie
objednávať svoju kávu!“
A ja som povedal: „Dáma... pane...“
Povedal som: „Počúvajte ma!“
Povedal som: „Nemám čas ani energiu
skúšať zistiť politicky korektný spôsob,
ako chcete, aby som si objednal kávu, dobre?
„Pozerám Encanto, aby som hovoril so svojimi deťmi.
Takže...
Takže... urobte mi láskavosť, prosím,
a dajte mi moju cafe negro pequeño hneď teraz.“
„Dajte mi ju, predtým než začnem hovoriť o Brunovi.“
Pravdepodobne išla domov, rozprávala sa so svojimi mačkami, viete?
„Bola som dnes verbálne napadnutá v práci!
Toxická maskulinita! Zabijem sa!“
Urob to...
činy, zlatko. Len o tom netweetuj.
Nemusím to vidieť naživo.
Počúvajte, ľudia, viete, rodičia v miestnosti
vedia, že je to s deťmi ťažké,
moje latinskoamerické ženy tam vonku, máte radi staromódnych chlapov, že?
Tak to je. Je to všetko staromódna vec.
Moja priateľka chce chlapa,
ktorý vie, ako niečo postaviť.
Ja neviem postaviť nič. Viem stavať emocionálne múry.
V tom som dobrý.
Chcete postaviť múr?
Urobím to. Nedostanete sa dnu.
Netuším, ako niečo postaviť.
Nosím prekliate Lululemon. Ja ne...
Nemôžem si pomôcť a ona sa hnevá.
Nedávno som prišiel som domov a ona pokladala sadrokartón.
Ani neviem, čo je sadrokartón. Ona ho pokladala.
Hovorí: „Pomôžeš mi?“
A ja hovorím: „Áno.“
Šiel som do kuchyne, urobil som nám limonády.
V jej tangách. Viete?
Ale robíš to pre deti, tréner.
To je to, prečo to robíme, viete?
Chceme, aby deti... A ja milujem svoje deti.
Naozaj ich milujem. Moje dcéry.
Ale je ťažké, pretože, viete,
chcete ich niekedy pokarhať, ale niekedy moje deti hovoria vtipné veci.
Neviem čo...
Mám svoju osemročnú dcéru
a svoju dvojročnú dcéru, a chodíme.
Po večeri, tesne pred spaním,
si dáme peknú malú prechádzku okolo bloku.
Minule sme sa prechádzali, držal som dvojročnú,
osemročná bola trochu predo mnou
a pozrela sa na mesiac.
A hovorí: „Pozri, ocko, mesiac je zlomený.“
Milé.
Pretože to nebol spln, viete?
Bol to ten druhý.
Neviem fázy mesiaca, človeče.
Nie som domorodý Američan, ja ne...
Nemohol som...
Ubúdajúci mesiac?
Ja neviem.
Hovorí: „Ach, mesiac je zlomený.“ Milé.
A potom moja osemročná hovorí: „Je spomalená?“
A ja nato: „Možno.“
A niečo vám o mojej osemročnej dcére poviem, dobre?
Táto malá dievčina. Dievčina? Ona je ako malá žena.
Je ako malá pequeña žena. Proste tam je.
Už od narodenia má tú schopnosť,
že si uloží niečo, čo ste povedali, bez toho,
aby dala najavo, že to vie.
Len si to uloží, aby to neskôr použila na drámu,
bez dôvodu, len tak, bum.
Len tak, bez dôvodu. Len chce spôsobiť drámu.
Napríklad, nedávno sme mali skvelý deň.
Bol som to len ja a moja osemročná dcéra, krásny deň otca a dcéry.
Malo to všetko.
Išli sme do parku, na zmrzlinu.
Minul som 200 dolárov v Claire's.
Viete, koľko lacného zlatého plastu?
Moje dieťa vyzeralo ako Mr. T.
Nie s čiernou tvárou, len...
Len pre informáciu, šperky.
A tak...
Bol to najlepší deň zo všetkých, však?
Boli sme vonku celý deň, osem hodín.
Päť sekúnd z tohto krásneho osemhodinového dňa,
prišla ku mne hispánka so svojím manželom a deťmi,
chcela si rýchlo urobiť fotku,
povedala niečo veľmi milé.
Aká pekná interakcia.
Päť sekúnd. Dcéra to nevidela.
Nemyslel som, že si to všimla.
Myslím, že to ani nevidela. Nemyslel som na ňu.
Boli sme vonku ďalších päť hodín, deň zo všetkých dní.
Akonáhle sme prišli domov, hneď ako sme vstúpili do domu,
moja žena otvorí dvere a povie: „Ako si sa mala, zlatko?“
A ona povedala: „Skvele. Ocko sa odfotil so ženou,
ktorá bola tak pekná, možno krajšia ako ty.“
A potom... iba odskákala preč.
Iba odskákala preč.
A ja som si musel zahryznúť do jazyka,
a urobiť to, čo som povedal, že neurobím. „Je na spektre.
Toto je moja dcéra. Je na spektre.
Uhryzla ma!“
Je to ťažké. Ak si odtiaľto niečo vezmeš,
ak chceš mať deti, hovorím ti, len počúvaj, čo ti hovorím.
Počúvaj, čo hovorím o slovách. Je to ťažké.
Slová sú viac ako činy.
To je tá vec. To je základný rozdiel
medzi dneškom a časom pred 20 rokmi.
A dievčatá sú v poriadku.
Moje dcéry, mám v nich dôveru.
Sú dobré, však?
Sú silné, vtipné, ja som vtipný.
Ale chlapci, to je ťažké.
Predstavte si dnes byť tínedžerom.
Keď som mal 15...
veci, ktoré som hovoril,
verejne by ma za ne popravili...
Ale vtedy neboli dôkazy.
Nikto ma nepočul, takže som to nepovedal.
Je to len...
Ale teraz, všetko, čo robíš,
musíš byť naozaj opatrný
s radami, ktoré dávaš týmto deťom.
Je to náročné, a s chlapcami je to ťažšie,
pretože mám svoje dcéry,
ale mám aj 13-ročného nevlastného syna.
A mám ho rád.
Je skoro ako moja rodina. Ja...
Milujem ho. Spí priamo na mojom pozemku.
Je priamo tam. Spí priamo tam.
Viete? Priamo tam.
Žijeme v tom istom dome, ale rozprávame sa len cez Zoom.
Musíš byť opatrný. A...
rozprávali sme sa nedávno cez Zoom,
a snažil som sa s ním rozprávať.
Zistiť, čo je nové. Hovorím:
„No tak, kamarát, čo sa deje? Povedz mi všetko.“
Pýtam sa: „Ako to ide v škole? Rozprávaš sa s dievčatami?“
A on hovorí: „Áno. Áno, niekto tam je.“
„Ale úprimne, niekedy neviem, čo povedať.
Proste sa zaseknem.“
A ja hovorím: „Niečo ti poviem.
Jedna vec, ktorú viem určite. Dievčatá milujú sebavedomie.
To je to, čo chcú od teba vidieť. Sebavedomie, dobre?
Naučím ťa niečo, čo povedali stoici, niečo od Marka Aurelia.“
A on hovorí: „Chris, nie. O to nejde.
Ide o to, že sa identifikuje ako oni.
Ako mám k tomu pristúpiť?"
Povedal som: „Počúvaj, nie som tvoj skutočný otec.“
Yo no se!
Neviem, kamarát.
Neviem, čo ti povedať, človeče. Cucaj jej penis?
Neviem.
Možno to?
Bolo by to správne, tréner? Povedz mi... Dobre.
Tréner, chceš vodu? Potrebuješ sa hydratovať?
Si v poriadku? Mám ťa rád, človeče.
Sú tu nejakí Indovia?
Niekto z Indie? Nikto?
Dobrá práca, Chris!
Aké pekné rôznorodé publikum mám.
Milujem Indov. Kiež by tu bolo viac Indov.
Milujem... Niečo vám poviem, Indovia?
Jednotka. Moja najobľúbenejšia rasa.
Starodávni, duchovní, milujem Indov.
Človeče, kedykoľvek vidím Inda spať,
predpokladám, že medituje.
Vždy.
Prisahám na Krista. Je to pravda.
Minulý týždeň som letel z New Yorku do LA, šesťhodinový let.
Vedľa mňa sedel Ind.
Od vzletu po pristátie, každú sekundu, tento muž spal.
Každú sekundu.
Keď sa zobudil, povedal som: „Pane, naučte ma to.
Naučte ma, ako dosiahnuť túto úroveň nirvány.
Povedal: „Som alkoholik.“
Tam je ďalšia.
To je všetko.
Tá pani má HPV.
Na 100%.
Všetci to máme, nie? Je to prekážka, tréner?
Majte bradavicu.
Dobre pre vás, pani. Milujem túto pani.
Áno, túto pani určite zatknú.
Sú tu nejakí Číňania?
-Áno! -To je ono, znova!
-Si Číňan? -A Kubánec!
Číňan a Kubánec. Svätý komunista.
Super. Číňan a Kubánec!
Môj Bože. Môžeš byť ešte viac nepriateľom?
Kristepane!
Milujem to.
Niečo ti poviem.
Toto je veľká časť rodičovstva, dobre?
Herné stretnutia.
Musíš mať herné stretnutia s rodičmi iných detí,
a niektoré z týchto detí a ich rodičia, môj Bože.
Každý má alergiu.
Každý nafúkaný biely otec, je to tá istá konverzácia.
Hovorí mi o svojom startupe a kryptomenách, viete?
Mama hovorí: „Dáš to do svojho vystúpenia?“
Ja na to: „Dúfam, že ťa zrazí autobus, pani!
To je vystúpenie,
tvoja hlava sa kotúľa po ulici kričiac ‚Gluten!‘“
Ale Číňania, ľudia tvojej matky,
Číňania to milujú.
Moja dcéra má... V jej triede je jedno dieťa,
ktoré je Číňan, volá sa David.
Dobre, neviem, aké je jeho
oficiálne čínske meno,
ale tu sa skrýva ako David, a ja to rešpektujem.
Rešpektujem jeho chi.
David. Milujem toho chlapca.
V triede má ďalších kamarátov.
Nie, nechcem vidieť tie deti. David. Pretože hádaj čo?
Koho som nikdy nestretol na hernom stretnutí s Davidom?
Davidových rodičov, jasné?
Pretože hádajte, kde sú Davidovi rodičia? Pracujú.
Sú v práci, sú vo fabrike a vyrábajú veci.
Presne tak! Nestretneš ich.
Nepracujú z domu. Nie.
Sú vonku.
Stretol som len Davidovu babičku, jasné?
Davidova babička, 192 rokov.
Táto žena!
Vždy, keď máme herné stretnutie, robí Tai Chi, Sudoku.
Je to ako cvičenie pre mozog a telo.
Nikdy sa nepýtala na alergie.
Nedávno dala môjmu dieťaťu živú krevetu v sáčku.
Opýtal som sa: „Je to domáce zviera alebo jedlo?
Neviem, ale ďakujem.
Vážime si to... Milujeme to.“
Poviem vám jednu vec.
Planéta umiera, však?
Všetci sa zhodneme, že planéta umiera.
Budeme musieť nájsť udržateľný život na novej planéte.
A myslím, že vesmírna loď, ktorá vezme ľudí z tejto planéty
na novú udržateľnú planétu
bude mať čínsku vlajku priamo na boku.
A ja len dúfam, že moja dcéra
a jej čínsky manžel, „David,“ dostanú plus-jedného a vezmú ma so sebou.
Prežiť a napredovať.
Dnes som hispánec. Zajtra som Číňan.
To je...
Idem na to. Takto sa to robí.
Pred dvadsiatimi rokmi to bola zábava.
Vyrastal som s otcom, ktorý sa riadil činmi.
Bol stará škola.
Pre neho boli činy viac ako slová,
a myslím, že to je svet, v ktorom sa ľahšie orientuje.
A videl som len, ako môj otec konal skutkami,
a na slovách nezáležalo.
Každá rasa, kultúra, viera, môjho otca milovala.
Každý miluje môjho otca, lebo je čistý.
Má čisté, cholesterolom naplnené srdce.
Je taký čistý, ako len môže byť. Kúsok slaniny.
A viete, jeho činy, miloval všetkých.
Na strednej škole som mal dvoch priateľov, ktorí boli gayovia.
Boli gayovia a viete, môj otec ich pozýval k nám,
keď iné rodiny by to neurobili,
lebo vtedy bola iná doba.
Môj otec: „Nech prídu.“ Miloval ich. Krásny čin.
Ale viete, môj otec má svoje vtipy.
Povie svoje slová, ale čo môžete robiť, však?
Môj otec... Moji priatelia prišli k nám.
Pamätám si, hneď ako vošli,
stál tam držiac dva baklažány.
Povedal: „Poďte, chlapci, chcete si na ne sadnúť?
Poďte, sadnite si! Je to vtip!“
Potom si sadnú, otočia sa.
Zasmejete sa.
Nevadilo im to, stále môjho otca milovali.
A viete, je to krásna vec.
Stále hovorím svojim deťom,
hlavná vec, ktorú hovorím: „Kontrolujte svoj výstup.
Neviem o výsledku, ale ak kontroluješ svoj výstup,
zabudni na výsledok, lebo spoločnosť niekedy veľmi súdi.
Neviem, ako vás ľudia prijmú,
ale ak kontrolujete svoju časť, to mi stačí.“
A to je to, čo hľadám u ľudí. Kontrolujete svoju časť?
Môj otec sa snaží. Naozaj sa snaží, dobre?
Ale má len vzdelanie na úrovni tretej triedy.
Takže, počúvajte, nie je to vždy dokonalé, ale snaží sa,
a to je to, čo hľadám.
Prisahám, jedného dňa mi zavolal,
a povedal: „Chrissy, počúvaj ma.
Vieš, že tvoja dcéra je Portoričanka, však?"
A ja som povedal: „Áno.
Myslím, že má osem rokov, má tetovanie na hrudi, takže.“
Vtip. Robím si srandu. Pozri, hispánci sa pobavili.
Vždy sú to bieli ľudia.
„To nie je v poriadku!“
Robím si srandu.
Moja dcéra sa narodila s materským znamienkom práve tu.
Hovorí sa tam: „Boricua.“
Je to stav.
Nie.
Povedal som: „Áno, viem, že je Portoričanka.
Vieš to ty? Je to tvoja vnučka.“
A on povedal: „Áno, počúvaj.
Robil som prieskum,
a v latinskoamerickej kultúre neoslavujú sladkých 16.
Vyzeráš ako skutočný idiot, ak osláviš jej sladkých 16,
pretože jej ľudia to nerobia.“
Povedal som: „Dobre, po prvé, má osem.
Takže vôbec, ani na sekundu,
neuvažujem o jej sladkých 16.
Po druhé, narodila sa a vyrastala v Amerike.
Oni rozhodne oslavujú sladkých 16.“
A on povedal: „Nie! Mýliš sa.
Žiješ vo svojej bielej bubline s tvojou bielou výsadou,
a ja to už nebudem tolerovať.
Rozprával som sa s mojimi priateľmi v bodege
a hovoria mi, že v latinskej kultúre neorganizujú párty
pre dievčatá na 16. narodeniny.
Párty pre dievčatá organizujú na 15. narodeniny.
Volajú ich quesadillas.
Takže...
Takže jej musíš urobiť quesadillu,
a ja to zaplatím, v hotovosti." Povedal som...
Povedal som: „Počkaj.
Myslíš quinceañera?“
A on povedal: „To som povedal. ‚Quinceandilla.‘“
Povedal som: „Nie, teraz miešaš ‚quesadilla‘ a ‚quinceañera.‘“
A on povedal: „Ach, prepáč.
Nevedel som, že so svojím priateľom hovoríš španielsky.
Vytiahni baklažán. Ty a Julio si môžete sadnúť.“
Takto popisujem svojho otca.
Vždy mal správne úmysly, ale nesprávne kroky.
Priznávam, nesprávne kroky,
ale úmysly boli čisté. Znova, tie činy.
Na tom mi záležalo, a to som videl.
Videl som ľudí, ktorí milovali môjho otca, pretože vtipkoval.
Keď bola situácia napätá, môj otec urobil vtip.
Krásne. Ako keď som promoval na vysokej.
Bola to veľmi inkluzívna ceremónia.
Chceli sa uistiť, že každé hlavné náboženstvo je prijaté
a aby tam bolo zastúpené.
Takže, ceremónia na vysokej škole začala katolíckym kňazom.
Prišiel, predniesol peknú reč, a potom sa pohral s miništrantom...
Ja som bol miništrant a...
Potom prišiel židovský rabín.
Aj on predniesol peknú reč, a potom sa vrátil do tunela.
Človeče, postavil tunel z... Bolo to, ako keby to vyskakovalo.
El Chapo by si mal najať Židov na tunely.
Myslím, že preto nechytajú rabínov.
Šalom. Nejakí Židia? Šalom.
A potom to všetko ukončili s moslimským imámom.
Tento chlapík bol skvelý.
Bol skvelý, ale všetko bolo v arabčine.
Nevedel som, čo hovorí.
Mal som veľa moslimských priateľov. Moji habibis.
Áno.
Jedného z mojich priateľov, sme štyri roky na vysokej
volali Justin Habieber.
Tento chlapec...
človeče, Habiebs, úžasný.
Prekladal mi, čo hovoril.
Bolo to krásne, ale bolo to v arabčine.
Viete?
...Macaulay Culkin.
Sám doma, Macaulay...
A začalo to byť napäté. Pretože, viete?
Cítili ste napätie, všetci tí, akože vznešení bieli ľudia,
ktorí predstierajú, že sú takí rôznorodí?
Akonáhle počuli arabčinu: „Zavolajte FBI!“
A viete, môj otec nenávidí napätie.
Je na každom podujatí, ale je v poslednom rade.
Rodičia sú rozvedení, takže je v poslednom rade.
Môj otec je vždy sám, len tak tam sedí.
A, viete: „Allah!“
Môžete počuť, ako to ide vyššie a vyššie,
a napätie je na vrchole.
A pri poslednom „Allah“, môj otec zakričal
z posledného radu: „Hakuna Matata!“
Veta z Levieho kráľa.
Po prvé, každý jeden človek v tej miestnosti
sa otočil, aby videl, kto to povedal, okrem mňa.
Presne som vedel, kto to povedal.
Vedel som, že to bol môj otec, hystericky sa smial,
podával si ruku s nikým...
zatiaľ čo moja matka volala políciu.
Potom čakal, kým napätie opäť opadne,
a zakričal: „To znamená žiadne starosti!“
A všetkým sa to páčilo.
Moji moslimskí priatelia sa smiali do popuku.
Justin Habieber ku mne prišiel a povedal: „Brácho, tvoj otec je frajer.
Ďakujeme ti za to.
Musíme ho samozrejme sťať,
ale, vieš.
Nie je to naša vina. Je to Korán.“
A ja: „Som Chrissy Korán. Myslíš, že to neviem?“
Zase sa ozvala.
To je ona.
Vieš vôbec, kde si?
Milujem ťa. Ako sa voláš?
Niečo ako Stephanie alebo...
-Brittany. -Brittany?
Poviem ti niečo, Brittany, potrebuješ opatrovníctvo.
Ty...
Brittany, jediné horšie meno ako Stephanie
je tvoje meno.
Brittany!
Môj Bože, Brittany.
Ty si manžel?
To je smola!
Priateľ?
Ona hovorí: „Podvádzam svojho manžela s ním!
Volá sa Kevin. Je hasič!“
Voláš sa Kevin? Ako sa voláš?
Mitch!
-Mitch? -Áno.
Dobre. To je hlúpe.
Čo tak toto?
Chcete počuť, ako ma môj otec nútil
predstierať špeciálne potreby
pre lepšie lístky na Yankees?
Poviem vám to. Toto je príbeh pre teba.
Takže...
Takže, toto sa stalo. Toto je pravda.
Ako hovorím, môj otec... Čo hovorím?
Správne úmysly, zlé kroky.
Takže, ak je tam úmysel, som s tým v pohode.
Mal som skvelé detstvo, áno? Pretože som bol zlý chlapec.
Nenechajte sa mýliť. Bol som zlý chlapec.
Mal som ADHD, ale skutočné ADHD.
Nie ako teraz, kde je každý diagnostikovaný.
Mal som naozaj... Bol som na Ritaline.
Nie to, čo si dávate vonku... Nie ten Ritalin.
Bol som na skutočnom vládou vydanom...
Ona hovorí: „Miešam to s bielym Zinfandelom.“
Bol som na skutočnom Ritty.
A musel som byť pod kontrolou. Bol som nekontrolovateľné dieťa.
A moja mama je múdra žena, viete?
Vedela, že milujem dve veci,
športové podujatia a trávenie času s otcom.
A vymyslela malý systém.
Pretože som bol zlý. Vyhadzoval som klimatizácie
z okna, viete?
Uhryzol som psa. Močil som jej do kvetináčov.
Bol som divoké malé dieťa, úplný idiot.
A mama vymyslela tento systém.
Ak som nazbieral dosť bodov počas mesiaca,
dovolila mi ísť na zápas s otcom.
Nemusel som mať 100%.
Mohol som vyhodiť klimatizáciu z okna, viete?
Mohol som uhryznúť túlavú mačku, niečo také.
Ale pokiaľ som mal dosť bodov, dovolila mi ísť.
A tak jedného dňa, keď som bol dosť dobrý,
dovolila mi ísť na bejzbal.
Povedala: „Zlatko, počuj, môžeš ísť na zápas,
ale musíš odísť v tretej zmene.
Potrebujem ťa doma do 21.00,
bez otázok. Zajtra ideš do školy.
Potrebujem ťa doma do 21.00.
Odídeš v tretej zmene.“ Povedal som: „Mami, 100%.
Ale musíš to povedať otcovi, lebo ja nepočúvam.
Mám toho v hlave príliš veľa.
Čakám, kým pôjdeš do druhej izby,
aby som vykonal potrebu v práčovni.
Takže, len vedz, že to všetko...
Máš tam čerstvú várku, a ja som zlý.“
Vtedy môj otec zazvonil na zvonček.
Schádzam po schodoch dozadu ako v Exorcistovi.
Som pripravený ísť.
Mama otvorí dvere a ide na to.
Hovorí: „Tony, počúvaj ma.
Môžeš s ním ísť na zápas, ale musíš odísť v tretej zmene.
Potrebujem ho späť doma do 21.00. Zajtra ide do školy.
Je veľmi dôležité, aby bol späť doma, dobre?
A ešte jedna vec, nedávaj mu žiadnu sódu, prosím, ani cukor.
Vždy, keď mu dáš sódu, nemôžem ho ovládať.
Už tak je ťažké s ním vychádzať.
Keď mu dáš sódu, je ako z divých vajec.“
On hovorí: „100%, žiadna sóda.
Žiadna sóda.“
A potom na mňa pred ňou žmurkol.
Urobil...
Som si istý, že ťa vidí.
A on hovorí: „Rozumiem. Žiadna sóda.“
Ona hovorí: „21.00!“
On hovorí: „Rozumiem.“
Takže odídeme. Ideme hore ulicou.
Zahneme za roh, moja mama nás už nevidí.
Môj otec mal športovú tašku.
Položil ju na zem.
Hovorí: „Rozopni to.“
Rozopnem to. A tam päť Mountain Dew.
Áno.
Kryštálový metamfetamín crack-kokaín medzi sódami.
Môj otec tam mal päť veľkých plechoviek.
„Všetko najlepšie k narodeninám."
A ja na to: „Moje narodeniny sú až o päť mesiacov.“
A on na to: „Viem“,
ale vedel som, že nevie.
Takže som to pil ako blázon.
Dal som si päť Mountain Dew, veľké plechovky, jednu za druhou.
Keď sme vošli na štadión,
bol som úplne mimo, jasné?
Bez trička. Vo vlaku som si ho dal dole.
Potil som sa ako blázon. Oči mi vybiehali z jamiek.
Cítil som sa ako Hunter Biden, proste...
Cítil som sa ako HB, zlatko.
Bol som šialený. Úplne mimo.
Takže...
Prišli sme na miesta. Boli úplne hore.
Mne to bolo jedno, chcel som byť s otcom.
Boli tam otcovi kamaráti. Jeho chlapci.
Bol tam Bobby Pets.
Bol to starý Brooklynčan,
ktorý pašoval zvieratá do susedstva.
Mal tučniaka, mal koalu.
Prisahám, že ich vykladal z nákladných áut.
Na tento zápas prepašoval fretku.
Mal živú fretku na zápase.
A vycvičil ju, aby hrýzla fanúšikov súperov,
aby hrýzla do členka.
„Potkany z New Yorku, čo s nimi môžeš robiť?
Možno sa vráťte tam, odkiaľ ste prišli!"
Takže, Charlene, mal tam svoju kamarátku Charlene.
Táto pani mala 65 rokov,
nikdy nenosila podprsenku, najväčšie prsia, aké ste kedy...
Boli to prvé prsia, ktoré som kedy videl.
Tak nízko, že som si myslel, že bradavky
sú na kolenách.
Nikdy som nič iné nevidel.
Keď som bol starší, bozkávali sme sa s dievčaťom,
a ona hovorí: „Chceš mi sať prsia?" A ja: „Vyzleč si nohavice.
Ukáž mi tie bradavky po kolená.“
A fajčila jednu za druhou.
„Christopher, môžeš sa dotknúť mojich pŕs. Necítim to.“
Je to Brittany o 30 rokov.
A...
To je ono.
„Áno.“
Takže...
Takže, bavíme sa, áno?
Sedím tam, užívam si, pijem Mountain Dews, jem hotdogy.
Mama by to nedovolila.
Dusičnany? Ani náhodou.
S otcom, žiadne pravidlá.
Hádzal som ich do seba ako pelikán.
Žiadny dávivý reflex.
Jedol som to, užíval som si to, áno?
Užíval som si život.
Ale potom prišla tretia zmena.
A som maminkin chlapček.
Počúvam ju. Takže som vedel, že je čas, však?
Takže som vstal, obliekol si košeľu,
vybral som si párky z úst,
pomaly som dal ruku preč z Charleneho prsia.
Vstal som a otec sa pýta: „Čo robíš?“
Ja na to: „Je tretia zmena.
Mama hovorí, že musíme ísť.“
On na to: „Ona neurčuje pravidlá. Ja áno.“
Ja na to: „Sudca hovorí, že ich určuje ona.
Bol som na súde, keď sudca povedal:
‚Si odsúdený zločinec, a ona určuje pravidlá.‘“
On na to: „Sadni si. Nikam nejdeme.“
Lebo ide o toto.
Určite poznáš bejzbal, tréner. Ak poznáš bejzbal, vieš.
Ale ak nepoznáš bezjbal, hra bez zásahu,
je najvzácnejšia vec, čo sa môže v hre stať.
Takmer nikdy sa to nestane.
Je ešte vzácnejšie byť pri aktívnej hre bez zásahu
a sledovať to naživo.
Toto bolo v máji 1996, áno? Yankee Stadium.
New York Yankees proti Seattle Mariners.
Bol to Doc Gooden, historická hra bez zásahu Dwighta Goodena.
Ak to nepoznáš, choď domov, vygoogli si to, uvidíš ma v dave.
Bola to noc, ktorá sa mala zapísať do histórie, jasné?
Ale história sa ešte nestala.
Bola to tretia zmena deväťzmenného bejzbalového zápasu,
ale môj otec vedel.
Otec hovorí: „Chrissy, niečo cítim.
Stane sa niečo veľké."
Ja na to: „Aj ja niečo cítim.
Myslím, že sú to moje orgány, ktoré sa vypínajú zo sódy.
Myslím, že sme to prehnali s Dew."
Pretože moja mama povedala 21.00, dobre?
Bolo už asi 20.30,
takže sme odišli, aby sme prišli domov načas.
A otec hovorí: „Počuj, keď druhý tím
získa odpal, odchádzame.
Odchádzame, pôjdem domov, všetko vysvetlím.
Neboj sa. Len sa bav."
Ja na to: „Dobre.“ Vieš, je mi to jedno.
Ako chceš, mám 12 rokov.“
Pomaly prechádzali zmeny.
Žiadne odpaly, sódy, párky, zábava.
Keď prišla siedma zmena, na štadióne bolo šialenstvo.
Každý jeden človek vedel, že sme veľmi blízko k histórii.
Ja som motoroval Charlene.
Hádzal som jej prsia cez plece
ako kontinentálny vojak.
Nemohol som tomu uveriť.
Bolo už 22.30.
Meškáme hodinu a pol.
Ale koho to zaujíma, však?
Je to jedno. Všetko sa rozpadlo.
Nie sú žiadne mobily. Je rok 1996.
A môj otec hovorí: „Musíme ti zohnať lepšie miesta.“
Hovorí: „Nemôžeš sledovať zápas s týmito hlupákmi.
Poďme zohnať lepšie miesta.“
Ja na to: „Jasné. Áno, čo len chceš.
Povieš mi, čo mám robiť, a pôjdem za tebou.“
On: „Len rob, čo ti poviem.“ Ja na to: „Dobre.“
Tak som si myslel, že mi povie, čo budeme robiť,
keď budeme kráčať dole, ale nepovedal.
Nepovedal vôbec nič.
A možno aj povedal, ale ja som mal veľa Dew.
Bol som hotový.
Potreboval som v tom momente Narcan.
Takže, dostaneme sa za domácu métu.
A môj otec vidí dve prázdne miesta priamo za domácou métou.
Sú to drahé miesta, možno za 500 dolárov.
Je tam strážnik, ktorý stráži miesta.
Môj otec ide k strážnikovi a hovorí:
„Hej, môžeme si so synom sadnúť na tie miesta?
Doc Gooden zahrá bez zásahu.“
„Nie, potrebujete lístky.“
Môj otec: „No tak, nechaj nás tam sadnúť.“
On hovorí: „Buď mi ukážete lístky, alebo sa vráťte na svoje miesta,
alebo budete vyvedení zo štadióna.
Nemôžete sedieť na tých miestach.“
Otec mi povie: „Si pripravený?“
Ja na to: „Dobre.
Zabudol si mi povedať, čo mám robiť, ale čo už.“
On hovorí: „Takže nás nepustíš?“ A chlap hovorí: „Určite nie.“
On na to: „Ach, dobre. Vieš, je to škoda,
pretože môj syn má špeciálne potreby.“
A to bolo prvýkrát, čo som to počul, viete?
Som dieťa, pomyslel som si:
„Mám? Čože?
Nemám? Nemám, však? To je vtip?“
On hovorí: „Môj syn má špeciálne potreby.“
A potom sa strážnik, ktorý práve dôrazne povedal nie,
na mňa prvýkrát pozrel a povedal:
„Áno, pane, veľmi sa ospravedlňujem.
Mali ste mi to povedať. Prepáčte.
Môžete si sadnúť, kam chcete. Uži si to, kamarát."
Takže kráčame dole schodmi k tým miestam,
a ja si myslím: „Som retardovaný?“
Bol som v šoku. Mal som otvorené ústa.
Otec hovorí: „To slinenie, to je dobré!
Predaj to so slinením, Chrissy!“
Páni!
Kráčame, konečne si sadneme na miesta.
Je ôsma zmena, je jedenásť hodín večer.
Všetky veľké celebrity sú tam. Sme v New Yorku.
Z kútika oka vidím,
WWF Hall of Fame zápasníka Mr. Perfecta.
Vedel som, že je to on. Videl som blond vlasy.
Jeho steroidné akné na chrbte. Mohol som jeden prasknúť.
Tak blízko.
Môj otec nepozná wrestling.
Hovorím: „Oci, to je Mr. Perfect."
A on: „Kto to je, nový priateľ tvojej mamy?"
Ja na to: „Nerieš to.
Môžem mať jeho autogram?“
On na to: „Žiadny problém.
Hej, Perfect!
Syn je veľký fanúšik. Myslíš, že by mohol dostať autogram?“
Mr. Perfect hovorí: „Nie, pozerám zápas.“
Férové. Myslel som, že to je všetko.
Môj otec chvíľu počká a povie:
„Vieš, je to škoda,
pretože môj syn má špeciálne potreby.“
Mr. Perfect sa otočí, pozrie na mňa a povie:
„Chlapče, už to vidím. Je mi to veľmi ľúto, pane.
Mali ste mi to povedať. Prepáčte.
Daj mi lístok, podpíšem, čo chceš.“
Prisahám, stále ho mám.
Napísal: „Mr. Perfect. Všetko bude v poriadku."
Mám ten lístok. Predám ho. Predám vám ho, pane.
Prichádza deviata zmena, bez zásahu.
Je to šialené. Je 23.45, áno?
Veľmi meškáme, je to šialené.
No štadión je v extáze, šialenstvo.
Byť tam bol neuveriteľný zážitok.
A bola to zábava.
Môj otec nás vezme k taxíkom,
poponáhľame sa domov a on sa porozpráva s mamou.
Nie.
Vezme ma do baru cez ulicu.
Celý štadión sa hrnie do tohto baru cez ulicu.
Vstúpime tam, sú tam všetci jeho priatelia.
Nechajú ma ísť na barový pult.
Pijem Mountain Dew z pištole na sódu, áno?
Bol som zničený.
Charlene prehltla fretku. Bolo to...
V jednom momente ju úplne prehltla.
A...
A tak...
Ste pripravení na toto?
Kráčame po ulici mojej mamy,
ráno 4.30, v školský večer!
Ráno 4.30!
Môj otec hovorí: „Chrissy, užil si si to?"
Povedal som: „Oci, niečo ti poviem.
Bola to najlepšia noc môjho zasraného života.“
Povedal som: „Charlene prehltla fretku.“
Neuveriteľné! Som mimo!“
A on hovorí: „Chrissy, aj ja. Na 100%, aj ja.“
A potom hovorí: „Teraz počúvaj, dobre?
Po prvé, čo ti vždy hovorím,
že je najdôležitejšie pravidlo života nad ostatnými?
Čo je číslo jedna?“
Ja na to: „Nebuď krysa.“
On na to: „Presne tak. To je môj chlapec!
Nebuď krysa.
Pretože tvoja mama sa ťa opýta, či sme odišli v tretej zmene.
Povieš jej: ‚Áno, mami, odišli sme v tretej zmene.
Vlaky meškali. Čo som, idiot?‘
A ona ti uverí, dobre? Mne vždy uverí.“
Ja na to: „Nie, nikdy ti neverí,
a zvyčajne nesmiem pred mamou nadávať.“
On na to: „Len to urob.“
Povedal som: „Ako chceš, oci."
Takže, môj otec ma vedie po schodoch k maminmu domu,
zazvoní na zvonček a utečie.
Proste utečie!
Nechal 12-ročného chlapca samého a zmäteného.
Len tak som tam...
Moja mama otvorí dvere.
A hovorí: „Kde je tvoj otec?“
Ja na to: „Nevidel som ho.“
Ona na to: „Kde ste boli?"
Ja na to: „Odišli sme v tretej zmene.
Vlaky meškali. Čo som, idiot?“
A počujem otca hovoriť: „To je môj chlapec!“
Ľudia, veľmi pekne ďakujem.
Vážim si to.
Viem, že bolo horúco. Boli ste skvelí.
Ježiš vás miluje, nikdy nezabudnite.
Ježiš vás miluje. Ďakujem veľmi pekne.
Potlesk pre Jamesa Matterna.
Ďakujem, ľudia. Šťastnú cestu domov.
Brittany, bolo pekné ťa spoznať.
Zbohom, ďakujem.
Budú extra dobré zábery...
Pozri sa na to. O tomto je špeciál.
-Bolo to dobré? -Bol som na koberci.
-Bol si na koberci. -Bol som na koberci.
Prosím, hovor o koberci.
-Ty idiot. -Urobím to.
Je to chaos.
-Je to chaos. -Skvelé.
Povedal som im, pretože majú video, ako Sal padá...
-Majú? -...ak to Hulu nechce,
-Chcem to pre svoje osobné... -Sal.
Chris Distefano Bez zásahu!
Berkowitz hovoril, čo tak nazvať to špeciál Good Bunny?
-Je to veľmi dobré. -Nevadí mi to.
Bez zásahu nie je zlý názov.
Hovorím, že nikto nemal taký formát mena, vieš?
Chris Distefano Bez zásahu.
Čo keby sme to nazvali Špeciálne potreby?
Chris Distefano Bez zásahu, predstavuje Hulu.
-Páči sa mi Mr. Perfect. -Páči sa ti Mr. Perfect?
Páči sa mi Slová sú viac ako činy.
Aj mne sa to páči, ale je to príliš dlhé.
Good Bunny mi príde zaujímavé len pretože...
ale musíš vedieť, že to súvisí s Bad Bunny.
-Je to príliš. -Tiež to kazí vtip.
Áno. Mal by som to nazvať:
„Predčasne som predal dom na Staten Island.“
Mal by som to nazvať: „Prosím, vráťte mi môj dom na Staten Island.“
Nazvem to: „Hypotéka je vysoká a pokazil som to.“
Ahoj, ako sa máš?