Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
"ÉS MASSA RESPONSABILITAT SER TU MATEIX.
ÉS MOLT MÉS FÀCIL SER ALGÚ ALTRE O NO SER NINGÚ."
SYLVIA PLATH
- Arribem a la fi. - A la fi de què?
De la pel·lícula. Del rodatge.
- N'hi haurà més. - No m'escoltes?
Se'm van assecar els ulls.
De sobte.
Com si hi tingués un gra de sorra a dins.
Hi havia un oculista. D'aquells que fan ulleres.
Perdona. L'Skip vol revisar-ho. Potser ha relliscat.
És per la camisa de seda.
No volia que fos un problema i li vaig dir: "Què s'ha de fer?"
Pots dir alguna cosa, Jay?
- T'estimo. - Alguna cosa més.
Deu, nou, vuit, set. Dimarts, dijous, dimecres.
- Jay, ets el millor. - N'hi ha de millors.
En aquesta surt fins l'apuntador, penya!
Em va donar les gotes i va passar. La sequedat va desaparèixer.
S'ha d'anar un pas per endavant. Dos. Vaig prendre una decisió. No podia...
Ara estàs molt ansiosa. És clar que vols retirar-te.
Ho sé perquè soc el teu pare.
Tens els cabells molt bé. És pel suavitzant?
- El pitjor és l'anticipació. - Et miro els baixos.
Sento interrompre. La Hailey vol molta sang a l'abric.
Has fet pebrots o raviolis? Jo hauria d'haver fet raviolis.
M'he begut el batut.
- Qui vol ser jove? - I fetge i sèrum?
- Fora de càmera! - I el gos?
- Ho fem amb el gos? - El Jay vol el gos. El portes, Frankie?
- El gos guanya més que nosaltres. - Un plugim?
Això és un ruixat, no un plugim.
Creu-me, és un plugim.
T'he vist florir durant el torneig.
I has trobat el teu segon servei.
Creus que la Coco no sent papallones, no li entra por i no truca al seu pare?
- L'abric amb més sang. - Millor així.
- El cafè. - Gràcies. A la tarda, només un glop.
- Perdó. - Ets nova. Si en veig, en bec.
...la nostra última pel·lícula.
Apagaran els llums i s'haurà acabat.
És clar que fas bé de trucar-me, reina. No et preocupis per això.
- T'ataques per tot arreu. - Era un doble amb la 5K.
- La culpa és secundària. - No aquest.
- Gràcies, Clay. - De res.
No he menjat pa, avui. Ha estat el teu germà.
Què vols fer? Tenim preses bones.
Vejam què surt. Que surti el que surti.
- En fem una altra? - Sí, el que surti.
Silenci, si us plau! Ara rodarem.
- So. - Preparat.
Enregistrant.
- Silenci. - 138 E. Presa onze.
No pengis, tresor. He de veure la presa.
I... acció!
No vull ser més aquí, Jerry.
Vull anar-me'n de la festa.
Saps...? Entra massa aviat. Repetim?
- Agafa el Jerry. - Tallem!
- No, continuem rodant. - Rodant!
Posa'm més pasta d'anxova...
- Silenci! - Gràcies.
- Molt bé. - Vinga, rodant.
Acció.
No vull ser més aquí, Jerry.
Vull anar-me'n de la festa.
D'alguna manera...
ja estic mort.
Tinc sort.
El meu temps ha passat mentre encara vivia.
L'he vist acabar abans d'acabar-se.
És de bojos. Quan et mors...
res del que et pensaves que eres...
és veritat.
Ets un bon gos.
I... tallem! És bona!
- Podem fer-ne una altra? - De debò?
- Vull tornar-ho a provar. Pot ser millor. - Silenci!
Diferent. No ho sé.
- Si estàs content, però... - Molt.
- D'acord. Tenia una idea. Content? - Si tens una idea...
Cofoi. Però podem fer-ne una altra.
- N'estàs satisfet? - Molt.
- Bé. - Ja m'agradaven les d'abans.
Genial.
Sí?
Sí.
Era l'última escena del Jay Kelly!
I l'última escena d'Eight Men From Now!
- Fet. Quedarà bé. - Un honor. Gràcies per confiar en mi.
Hem arribat a la final, Vivienne. És tot un èxit, això.
Descansa bé, que els Greenberg són uns rivals difícils.
Però aposto que guanyarem, petita.
T'estimo, Vivi.
- José! Mestre! Sou els millors! - Moltes gràcies.
- Skip, no us valoren prou. - Quin detall.
- Ara et truco, tresor. - Gràcies pel regal.
Escolteu.
Moltes gràcies a tothom. Heu fet molt bona feina.
Alguns recordatoris.
Demà, l'acte d'Omega. Vindran a les 11:00.
- La Candy... - Jo, a les 9:00.
- Ho has vist? - Sí.
No has dit res.
Si opino, et molesta.
Si no, entenc que ho odies.
Ha sigut genial. La setena és la bona.
Per què la setena?
- No hi entraré. - Per què?
Sempre et poses així en acabar.
Sentimental. I em culpes a mi.
Potser és la setena. Poden passar directament al gos.
El gos està perfecte.
Com és viure la teva pròpia mort, Jay?
- No m'he mort. - Ja ho sé.
Com ho fas si no ho has viscut?
- Fingint. - No sé si voldria poder-ho fer.
Gràcies per la feina i per ser genials.
- No ho podria fer sense vosaltres. - Gràcies a tu!
- Ets el millor. - El millor.
Per què trobo pastís de formatge a tot arreu?
Consta al teu contracte, amb la fruita i les aigües.
Com hi pot constar si ni tan sols m'agrada?
- Vas dir que sí. No te'n recordes. - Mai.
Hi podria constar "res de pastís de formatge".
I, demà, sopar amb la Daisy.
- El xef Mario farà tamales especials. - Molt bé.
I ha tornat a trucar l'Antonio, del Festival de la Toscana.
- Pel teu homenatge. - Vaig dir que no.
- Vaig dir que no, però hi tornen. - Continuo dient no.
Ho torno a dir perquè tenen prestigi.
Mai a la vida.
- Venia just de temps. - Res d'homenatges.
- Mai. - Rodem d'aquí a quinze dies.
Llavors vaig saber que era més llesta que tu.
Què vols dir?
- Sé més que tu. - Sí?
- No. - Sí.
Sobre què?
Sobre tot. Quina és la capital de Croàcia?
Encara que sé la capital de Califòrnia.
La dona d'Agamèmnon?
Tot això són dades. Tothom pot memoritzar dades.
Sé més sobre emocions. Has de viure la vida per saber-ne.
Tinc més intel·ligència emocional.
No vols que sigui més llesta que tu?
- No és el que busquem en això? - Sí.
- No et sembla massa aviat? - Passa quan passa.
- Et queda bé. - Sí?
No es nota gens.
Sí, ho ha fet bé. M'ha deixat gris.
- Sovint es passen amb el negre. - No és...?
No, està molt bé.
Te'ls hauries de deixar més grisos.
Sí, però encara no.
Bé, me'n vaig a veure el Moses i la Rio.
T'estimo.
Ei, no sopem aquest vespre? El Mario farà tamales.
Havíem quedat?
D'acord.
Ves. Queda't amb els teus amics. Hi haurà més sopars.
He acabat la pel·lícula. En faré una amb els germans Louis.
Aquí, als estudis. Em quedaré tot l'estiu.
Me'n vaig a Europa amb la Rio, el Moses i més amics, t'ho vaig dir.
- Em pensava que era al juliol. - No, al juny.
Dissabte me'n vaig a París i anirem cap a la Toscana.
Dissabte? Òndia... És...
Dissabte. És molt aviat.
Tinc dues setmanes lliures. No passarem temps plegats.
- És el teu últim estiu. - I vull veure els amics.
Estaré molt sol aquí, sense tu.
- I ara. No estàs mai sol, tu. - Que no? Sempre em sento sol.
- Gràcies, Silvano. - De res.
Molt bé.
I si m'hi apunto?
Anem a un festival de jazz molt guai a París.
Hi haurà molta gent. No és per a tu.
Prendrem un tren a Pienza sense classes, tampoc per a tu.
I dormirem en tendes.
La veritat...
- Vaig créixer en una tenda. - Ja no.
La memòria muscular encara hi és.
No passa res. Me'n vaig.
- Ei, Ronnie. - Daisy.
He vist això del tennis amb la Vivienne. Molt bufons.
Som a la final. Estem supercontents.
Tens un amic, papa.
Vols un tamal?
- Adeu al Peter Schneider. - Hòstia, li trucaré.
No, m'acabo d'assabentar i he vingut.
S'ha mort.
De debò?
Em sap greu.
Sé que te l'estimaves molt.
No li vaig contestar el missatge.
- Quan el vas veure per última vegada? - No ho sé. Fa sis mesos, potser.
Estimat, et faré un sandvitx.
M'alegro de veure't. Et trobo a faltar.
On tens els ganivets?
Allò magnètic sobre la fusta.
- Ah. - Barbara, perdona.
Ja t'ho hem embrutat tot.
No passa res, Jay.
Saps, padrí?
Últimament sento que la meva vida no...
em sembla real.
Per explicar-ho millor, la meva vida no...
em sembla real.
Sé que t'has separat de la model de mans.
Separar-se és com morir-se, oi?
- Maionesa? - A la porta de la nevera.
Ah, sí.
I les nenes?
La Daisy es gradua a la primavera.
Estudiarà Bioquímica a la Johns Hopkins, no és increïble?
- És una noia molt llesta. - I...
la Jess és a San Diego.
Amb això...
no sé què fer-hi.
Ja trobaràs com fer-ho. Oli d'oliva?
Sí, allà.
He estat pensant molt sobre Cranberry Street.
Ens ho vam passar molt bé fent-la, oi?
Rèiem tot el dia.
Saps que ara farà 35 anys de l'estrena?
La Jess va néixer un any després, per això ho sé.
Els meus records són pel·lícules.
Les pel·lícules són això, per a nosaltres. Bocins de temps.
- Cogombrets? - Al rebost.
Crec.
Sí, ja els veig.
- Mira que no hagin caducat. - No caduquen, estimat.
És clar que sí.
Estan bé.
Trenta-cinc anys. Pot ser?
Tot pot ser, fill.
Va ser una pel·lícula màgica. Em va fer creure que totes serien així.
- No ho són. - Molt poques.
M'alegra que hagis pensat en nosaltres.
M'agradaria que treballéssim en una pel·lícula.
Aquella de la prostituta.
- Sí? - Sí.
Ara estic rodant una pel·lícula i després en tinc una altra.
Saps qui són els germans Louis? Són molt fans teus.
No puc veure el que fan. És massa MTV.
- No tinc gaire disponibilitat. - T'esperaré, estimat.
Ja t'ho vaig dir. No és per a mi.
L'hem reescrit amb la Shelley.
Era a l'estrena d'aquell babau.
L'hem fet més actual. Hi ha mòbils.
No vull explorar aquell territori.
La Daphne seria la teva dona.
- S'ha retirat. - Si volguessis participar-hi...
- L'advocat diu que ens cal un nom. - No puc fer-ho.
Et diré la veritat.
Necessito els diners.
- Te'ls donaré. - He de fer una altra pel·lícula.
En vull fer dues seguides.
Una rere l'altra.
Saps què va dir Truffaut?
"De vegades, la quantitat és impressionant."
L'art és personal, padrí. Ja ho saps.
Ho entenc.
Deixa'm el teu nom, vinga.
No puc.
Em sap greu.
Està boníssim.
Els cogombrets no caduquen.
El meu pare no hi era mai.
Als 70 i als 80, era sempre als seus rodatges.
Quan li va anar malament,
després d'un parell del que a Hollywood en diríeu
"castanyes" o "clatellades"...
Perdoneu-me si no conec la terminologia, no m'hi dedico.
"Fracassos", potser, que avui són pel·lícules de culte per a la generació Z.
Després que la indústria l'abandonés per haver fallit tres vegades,
després de vendre's la mansió, Casa del Oro, a Bel Air,
per mudar-se a un estudi a Encino,
continuava intentant recaptar fons, somiant amb la pròxima pel·lícula.
Al llit de mort, es va girar cap a mi i em va dir:
"Sé com acabarà la pel·lícula.
És sobre l'amor."
No te'n recordes de mi, oi?
- És clar que sí. - No.
- Que sí. - D'on?
Vaig ser a l'única pel·lícula que va dirigir a cavall.
Us estimo, però he de rescatar el Jay.
Quant de temps creus que...?
- Netejo la platja. - T'hi portarem.
- Si arribo tard, no compta. - Agafa el cotxe.
Òbviament, va ser la seva pitjor obra.
- No tens ni idea de qui soc. - És clar que sí.
No m'ho crec.
Gràcies per venir, Jay.
Quina pena, Nathan.
El papa sempre explicava la sort que va tenir de trobar-te.
- Em va canviar la vida. - Ell pensava el mateix de tu.
Volia que tinguessis un mocador seu.
M'alegro que hàgim vingut. Ho fa més real.
- Res sembla real. - Ja ho sé.
La mort sempre és sorprenent, sobretot a Los Angeles.
Bonic mocador.
- El vols? - Gràcies.
- Per què no vaig fer la pel·lícula? - Ets massa bona persona.
El meu nom. Només volia el meu nom.
- Jay? - Com va?
- Tim? - Sí.
Timothy. Ei!
Hola. Tranquil, no et persegueixo.
No, és...
- Sortim del... - Sí.
- Un dels bons. - Sí, és trist.
- Era especial. - Anem sempre de bòlit i la gent es mor.
Ron, el Timothy, el meu antic company d'habitació.
Estudiàvem teatre plegats. El meu "compi"!
- "Compi"! - És clar. Un plaer, Tim.
Ron Sukenick. Agent i amic del Jay.
- T'he parlat d'ell. - Molt.
Sí? De debò?
Espero que només de coses bones.
Perquè érem uns marrecs força dolentots.
Sí.
- Com t'ha anat tot? - Bé.
Visc la vida. Com et va tot a tu? Quina pregunta. Et va tot de meravella.
Estic bé. Bé, la veritat.
M'alegro de veure't.
- Jo també. - Sí.
Ostres.
Molt bé...
Fins aviat.
- Sí. - Un plaer.
No vaig rere teu. He aparcat allà.
Prenguem un cafè algun dia.
Seria fantàstic. I com et...?
Parlo amb el teu despatx?
- Truca'm a mi. - Ja m'ho dirà.
- Té. - Ja ho veig.
Sí. Molt bé.
I, si no et ve de gust, no t'hi sentis obligat.
Ara tinc una estona.
Perfecte. Òndia.
Recordes Chez Jay, a prop del mar?
Sí, perfecte. Ens veiem allà.
"Compi"!
- Et segueixo? - Pots marxar, Silvano.
- Ens en refiem? - És un vell amic que no veig fa molt.
- Hi haurà gent. - Molt bé.
- Me'n recordo de veure gent. Fins demà. - No. Tinc la final amb la Vivi.
- És clar! Bona sort. - No beguis massa.
- Tranquil. - És un dia emotiu.
Només cervesa.
El meu guru diu que, quan ens estem morint i ens apropem al món espiritual... Gràcies.
...ens fa menys por la mort.
Tens un guru, tio. Al·lucinant.
La mort es torna menys real.
I...
és clar, el poder i l'èxit es tornen totalment irreals
perquè ja són irrellevants.
Però, com deia el Peter, el que queda...
és l'amor.
- Preciós. - Sí, oi?
Hi vaig.
- Ens podem fer una foto? - És clar.
- Gràcies. - De res. Va.
- Ja? - Sí.
Vull el número del guru.
És màgic. Millor encara per missatges.
Aquest lloc és fantàstic.
No venia des de...
Des que estudiàvem.
- Veus algú de la classe? - No.
No. I tu?
Sí, fem reunions.
Ets l'únic que encara treballa, crec.
La Cindy fa locucions.
Però qui marcava el camí eres tu.
- No! - Sí!
Eres el millor. Un actor del mètode.
Jo no ho era.
- Ho eres. - Era mig mètode.
Tu podies fer el que fos. T'observava fent de tot.
T'observaria llegint aquesta carta.
Fes-ho, vinga. Llegeix la carta, va.
Molt bé, d'acord. Sense posar-hi emocions.
"Patates trufades i cols de Brussel·les amb mel balsàmica i bacó, dotze dòlars.
Amanida d'enciam, còctel de gambes
i calamars amb allioli de llimona, quinze dòlars."
Ei...
Ara amb emocions.
No ho sé. Ja no m'hi dedico. Soc psicòleg infantil.
Fes-ho.
La mirada Jay Kelly.
Acció!
Molt bé.
A veure. Què diria el Larry?
Molt bé.
Estic remembrant una cosa molt important per a mi.
El veig.
El sento. Parlo amb ell.
"Patates trufades.
Cols de Brussel·les amb mel balsàmica i bacó.
Dotze dòlars.
Amanida d'enciam, còctel de gambes.
Calamars amb allioli de llimona, quinze dòlars."
I això és el mètode.
Increïble. Mare meva.
El meu problema era que no era ambiciós.
És una vida molt dura. No la hi desitjaria a ningú.
De fet, estic pensant de deixar-ho.
No, què dius?
T'ha anat molt bé, Jay Kelly.
- Jo vaig prendre dues males decisions. - Sí?
Sí. Saps que vaig rebutjar 90210? Feia Hamlet a Louisville.
També està bé. No faig teatre des de...
Des de l'institut. I l'altra?
Fer-te venir a aquell càsting.
Però vaig poder anar a buscar els meus fills a l'escola cada dia.
Vull pensar que també compta.
És clar que sí. Compta més que res. Que res.
Per cert, em sap greu això dels teus divorcis.
Les teves filles ja deuen ser grans.
La Daisy començarà la universitat.
Per sort, mai ha volgut actuar.
Però m'entren els nervis, no...
És pensar que marxa de casa
i sento que he fallat.
Ei...
La tragèdia de ser pare.
Només ens en sortim amb èxit quan ens hem fet irrellevants.
- És molt trist. - Vinga!
Tu sí que has pres les decisions correctes.
Fas pel·lícules. És el que el món vol de tu.
El meu món és molt més petit.
Trec els gossos al parc. Estic amb la família i els meus pacients.
M'alegro de veure't, Tim.
És agradable parlar d'aquella època.
I estar a prop de tu i...
també d'aquell paio.
El paio que era jo llavors.
De debò?
Sí.
Dubto que vulguis retrobar-te amb ell.
Què?
Seré sincer amb tu. No et suporto.
Em vas robar la meva vida.
No et vaig robar res.
No? Em vas robar la feina. I em vas robar la xicota.
Als 23 anys, no tenia gaire més.
Ara, en obrir una revista, he de llegir sobre Jay Kelly
i la seva increïble història.
Com va acompanyar un amic seu a un càsting de Peter Schneider,
però li van donar el paper a ell, ves per on.
I ningú es pregunta per l'amic a qui li ho va arrabassar.
- Vaig aconseguir que el Peter t'agafés. - Un figurant de luxe.
- Deia una frase. - Marxo.
- Si sabessin el que sé... - Matino.
- Pago jo. - Ja he pagat.
Em pots firmar això?
Sí, perdona.
Tranquil, que no ho explicaré.
No fa per a mi.
La veritat, no sé què fa per a tu i què no.
No ets tan important per a mi. Ho ets per a munions de gent. Per a mi no.
Em sap greu. Sempre t'he tingut en consideració.
No soc l'únic que ho pensa. La teva filla hi està d'acord.
La Daisy?
La Jessica.
La tinc a Facebook. La vaig enviar al psicòleg de San Diego.
És un xarla... No parlis amb ella.
- Em diràs de qui puc ser amic? - No et diré això.
Diu que ets un recipient buit.
Potser té raó.
Hi ha algú, aquí dins?
Potser...
no existeixes de debò.
Ha arribat el cotxe. Deixem-ho.
Sempre he somiat amb pegar-te.
Hauria d'haver-ho fet fa anys.
Vinga.
No t'haurien donat el paper. Mai.
Tu pots, reina.
Ja ho sé. Estic sentint allò que sento.
No passa res. Ara oblida-te'n.
Ho intento.
Perdona, Liz. Pot trucar-te més tard? La Vivienne servirà per guanyar.
- Fora. - Ja ho sé.
- Només he dit "fora". - Michelle, és com ho has dit.
- Et trucarà. - Ho sento.
- La mama m'ha distret. - A mi també.
Amor, no pots parlar mentre juguem.
Sí, ho sento. La Liz diu que és urgent.
Papa, saps sobre fantasmes?
Un moment. Repetim el primer servei perquè l'han distret.
- No el vull repetir. - Ron.
Segons quina regla?
Gordon, no és Roland Garros. Que en faci un altre.
Si ella en té un altre, per què no un més per a la Michelle?
Jo també vull tornar a servir. Que regni el caos.
- No en vull un altre. - No és un altre, no has pogut servir.
- Digues. - No agafes el mòbil?
- És pilota de partit. - Et necessitem ja.
- Papa. - No puc venir al mig del partit.
- És el Jay. - Papa.
- Sap que soc al torneig. - Papa.
No vol fer la pel·lícula que comença la setmana vinent.
La dels Louis?
- Papa. - David, treu la boca de la reixa.
M'agrada el gust que té.
No li facis cas. Sempre ho fa en acabar una pel·lícula.
Creu-me, Ron. Això és greu.
És molt greu.
Ron.
- És per a avui. - És de feina.
Papa.
D'acord. Ja vinc.
- Saps sobre fantasmes, papa? - Sí, David.
Els fantasmes són els esperits dels morts que tornen a la Terra
- si tenen temes per resoldre. - Avantatge vostre.
Canvi de plans. Hem de suspendre el partit.
- Suspendre'l? - No, Ron.
Me n'he d'anar.
- A on? - A veure el Jay.
Si el suspens, us retireu.
- Qui ho diu, això? - Les regles del torneig.
- I si plogués? - No plou, Ron.
- No plou, papa. - Ron.
Tinc confiança. Podem guanyar.
Ho sé. Me n'he d'anar.
T'estan esperant.
Gràcies a Déu.
- Què va passar ahir? - Res.
Vam anar al funeral del Peter i es va trobar un amic.
- Va fer una copa. - Va passar alguna cosa.
- Si no fa la pel·li, trenca el contracte. - No faràs quesadillas?
Puc fer-ne.
- On és el Jay? - A l'habitació.
- Fent la maleta. - Per anar on?
No ho sé.
- Seria un desastre financer. - I un desastre de reputació.
No fa tanta taquilla com abans.
- Ni ell ni ningú. - Ja no té 25 anys.
- Ni 55. - Truquen de l'estudi.
Has acabat? Heu acabat tots?
No trencarem cap contracte. Farà la pel·lícula.
- No és el que diu ell. - Ara soc aquí.
Doncs esbrina per què té un ull blau.
Té un ull blau?
Jay?
- Ei, company! - Ei, rei.
- I la maleta? - Vens del partit?
Com us ha anat?
- Anàvem 5-4 i servei nostre... - Faig massa pel·lícules.
- ...però no passa res. I això? - Què en penses?
Fas la quantitat perfecta.
- Faig massa pel·lícules? - Treballes molt.
La Barbara diu la veritat.
- Què va passar ahir? - La roba interior mai és massa.
- I el blau? - T'ho explico a l'avió.
Quin avió?
El que he demanat. Sortim d'aquí a una hora.
- On anem? - Meg, on anem?
- A França. - A França.
A França?
He parlat amb la Claire, la mare de la Rio.
La Rio paga amb la targeta de sa mare i ella veu el compte.
- És clar. - La Daisy i els amics són a París.
Van cap a Itàlia passat el festival de jazz de dimarts.
Perfecte. El jovent i els ordinadors. França.
- Tenim vestuari dilluns. - No si som a París.
Els dos Louis hi seran. El Marvin i el Yusuf.
Si necessites uns dies lliures, els diré als de l'estudi...
Digues que vaig amb la Daisy i els seus amics
a un festival de jazz a París i després prendrem un tren cap a Itàlia.
I que la rastreges mitjançant la targeta de la mare de l'amiga.
És l'última oportunitat d'estar amb ella abans que se'n vagi per sempre.
Estic força segur que la Daisy no vol
que la segueixis per Europa amb la comitiva.
Soc ambaixador de Dior, té tot el sentit que vagi a París.
I em fan aquell homenatge a la Toscana.
- Vaig dir que no. Vas dir que no, mai. - Truca i digues que sí.
Escolta. Agafa't uns dies,
condueix per la costa,
compra't el pinot que et va agradar al Post Ranch.
Recordes les tovalloles?
Què era allò?
- Fem la prova de vestuari dimarts? - Mira, si no vols venir, hi vaig sol.
Penso en tu recorrent-te Europa tot sol
i veig una petita gasela tota sola al Serengueti.
No una gasela. Un cocker spaniel.
Doncs aquest cocker spaniel provarà sort.
Avui, la Daisy i els amics han anat al Louvre, al Café de Flore
i a uns encants, i dormen en un hostal al districte 11.
Això ja té suc.
En aterrar al matí, la sorprendrem al festival.
Perfecte.
Com que li fan l'homenatge a algú altre?
Context: quan el Jay va rebutjar-lo, vaig fer que triessin el Ben Alcock.
Li vas donar l'homenatge a un altre client?
Li ho havien de fer a algú. Al Ben no li faria mal el trofeu.
La mare que em...! Ho sap, el Jay?
He parlat amb l'Antonio. Faran dos homenatges.
Ara tenen un sol trofeu, però.
M'estic perdent tres viatges, una portada de Vanity Fair
- i la lliga del Justin per aquest merder. - Ho sé, però és el Jay.
- Per què té un ull blau, Ron? - Ho estic gestionant.
- Per això no podria casar-me amb tu. - Perquè soc lleial?
No. Perquè deixes les coses passar.
Anem camí de París.
Ara l'hem de sentir tocar el piano.
Anem a París en avió.
Canta, Ronnie!
Una aventura a l'indret
on...
- No em sé la lletra. - No fotis!
Han posat el Justin al segon equip. És molt trist, això.
No sap cap a on córrer. És molt trist, això.
Mira.
És molt dolent jugant al beisbol.
- En prenc mitja o una? - Quina és la dosi?
- No has portat les ulleres? - He sortit corrents.
Si m'acomiado del David, fa un numeret.
La psicòloga diu que m'acomiadi perquè sàpiga que me'n vaig.
- Tranquil. Té cinc anys. - Se n'obliden.
Té cinc anys, però me n'hauria d'haver acomiadat.
Pren-te una sencera o t'estressaràs i em despertaràs.
El que deien al pòdcast
era que sempre tenim totes les edats.
- Literalment? - No sé si literalment.
Me la prenc sencera.
Quan tens deu anys, també en tens trenta i vuitanta.
I a l'inrevés.
Per què tens un ull blau, rei?
T'ho explicaré a França.
No és res que hagi de saber ara, oi?
Estàs fugint cap a alguna cosa o d'alguna cosa?
Sí.
Quan recordo el meu parvulari, tinc l'edat que tinc ara, no?
No sé com et recordes a tu mateixa.
Com et sents quan ets famós?
No et sents de cap manera especial, crec.
Parles de fama i d'èxit, d'una vida plena de glamur i felicitat.
Parles de mi com si fos una mena de rei.
Però les teves paraules dolces s'esvaeixen als llavis...
Jay, pots parar un moment?
Què has sentit, ara?
M'he sentit vanitós. Guanyador.
Una estrella.
Vols ser una estrella?
Doncs...
Sí, és clar.
Continua. Què més sents?
Gaudeixo alliçonant una noia. Penso que soc el rei.
Us ha semblat poderós, propi d'un rei, això?
Se'l notava fingir.
Quants anys tens, Jay?
Vint-i-tres.
No m'interessa veure't intentar ser un escriptor famós a la Rússia tsarista.
Vull veure el noi amb ressaca que ha vingut en autobús de Kentucky
i mira d'impressionar les noies guapes de la classe.
Una cosa així com que sigui jo mateix?
Saps el que costa ser un mateix?
Ahà.
Si tens sort i t'hi dediques, et guanyaràs el pa mentint.
Com millor menteixis, més confiança donaràs i més triomfaràs.
Això pot ser força confús per a un jove que no tendeix a la introspecció.
Dius que vols ser una estrella.
En conec unes quantes.
Tenen un altre nivell de garbuix mental.
Hauràs d'actuar el doble.
Quan interpretis el paper i quan t'interpretis a tu mateix.
Ho has de voler de veritat.
- Ho vull. - Ho vull.
- Ei, Tim. - Què?
Ho vols provar?
Va.
Té el text. Que al·lucinin.
Com et sents quan ets famós?
No et sents de cap manera especial, crec.
Parles de fama i d'èxit, d'una vida plena de glamur i felicitat.
Parles de mi com si fos una mena de rei.
Però les teves paraules dolces s'esvaeixen als llavis en un instant.
No em fa sentir res especialment agradable.
He de tornar a escriure.
- El Tim té un atac de pànic. - Per què?
Tinc un càsting amb Peter Schneider.
- Això és molt guai. - Odia els càstings.
- I els faig de pena. - Jo n'he fet molt pocs.
- No copsen el talent. - Però copsen quelcom.
- El teu talent sempre es deixa veure. - Ves-hi amb ell.
Ajudaràs a calmar-lo.
Passeu-vos pel bar. Poso les copes.
Ens hi passarem.
"Em volia morir. Imaginava el meu enterrament."
Sembla provincià.
"Les noies guapes plorant."
I comença amb el cel i els estels.
És massa poètic per ser de poble. Hauria de dir:
"Hi ha massa ties que no m'he follat. Com la Dede Duffy."
No ho sé.
Alguna cosa com: "Encara puc créixer.
Em falten tantes coses a fer i...
no tinc el vocabulari per escriure-les."
- És millor. Digues-ho. - No puc canviar el guió.
Ho faràs molt bé.
Aquestes coses em posen molt nerviós.
Mira això.
És un senyal. Te'l donaran, company. Ho sé.
Gràcies, company.
- Empassa-te'l. Dona sort. - Què?
- Un bocí. Et passarà els seus poders. - Para, m'espantes.
- Tim Galligan. - Jo.
La llegeixes amb mi?
- Sí. - Gràcies.
- Hola. - Gràcies.
Gràcies.
- Vens per la prova? - Per llegir amb el meu amic.
Si pot ser.
Sí.
Gràcies.
- Et porto una còpia. - Gràcies.
- Té. - Gràcies.
Quin problema tens, Tilly?
- No tinc cap problema. - No? No ho sembla.
Tens la línia al front que et va d'aquí a aquí.
Em volia morir.
Imaginava el meu enterrament.
Les noies guapes plorant.
Però ara no em vull morir.
Encara no he vist prou.
No he mirat mai aquells arbres. Ni el cel.
- Però ara que... - Moltes gràcies.
- No he acabat l'escena. - No cal. Gràcies.
Moltes gràcies, Timothy. Molt bona feina.
Podria passar el text?
No, em sap greu.
- Si no ets a la llista... - Sí, maco, cap problema.
Si pot ser.
Sí.
Quin problema tens, Tilly?
- No tinc cap problema. - No? No ho sembla.
Tens la línia al front que et va d'aquí a aquí.
Em volia morir.
Imaginava el meu enterrament.
Les noies guapes plorant.
Però ara no em vull morir.
Encara no he vist prou.
Hi ha massa ties que no m'he follat. Com la Dede Duffy.
Pot ser que encara creixi i tot. Em falten tantes coses a fer...
No tinc el vocabulari per escriure-les.
Només he arribat fins a Archer City, però no em cal veure París,
Roma o cap d'aquells llocs amb rei.
Aquí, el rei soc jo.
Soc el rei d'aquest núvol de pols.
Soc el rei de la meva coca-cola.
Soc el rei de Cranberry Street.
Gràcies.
T'agradaria passar una altra escena?
M'encantaria.
- Perdó per canviar algunes frases, només... - No, ens ha agradat molt.
Seria aquesta escena...
Gràcies.
Molt bé.
D'acord, repassem una mica...
Fa mal?
No, tranquil·la.
Estic bé.
No es notarà gens.
El meu pare deia:
"El primer que trobes en baixar d'un avió ets tu."
- O la recepció. - Recordes el nostre últim cop a París?
L'acte de Chanel? Era en silenci per la guerra.
Recordo Gucci, però era sorollós.
- Seria per la pau? - Ja el pagaré jo. Gràcies, Antonio.
- Bufen un segon trofeu per al Jay. - Genial.
Ja som a París i demà anem cap allà.
Veig els missatges.
Segons la mare de la Rio, tenen bitllets per al tren de les deu.
- No van a allò del jazz? - Sembla que no.
Bé, doncs anem directes al tren.
Canvi de plans! Agafem un tren cap a Itàlia.
- Un tren? Som al costat d'un avió. - Espera't.
- I per què som aquí? - Anem cap allà en tren.
Ai, no!
He acceptat una feina aquesta tarda. Li tallaré els cabells a Macron.
- Ho pots cancel·lar? - És el meu primer president.
- Òndia... Doncs sí... - A les deu.
Serà el de les deu.
És conya? No puc ficar Jay Kelly en un tren.
Sí, Antonio. És el mitjà de transport més romàntic.
Hauria d'anar en un cotxe oficial o una cosa així.
Amb un segell o... Crec que hi ha un...
Soc un ateu que defensa l'Església.
N'aprovo tot excepte Déu.
Si no existís Déu, però, la vida seria absurda.
Exactament.
PAÏSOS BAIXOS
Hòstia. És Jay Kelly?
Gràcies. Molt bé, garçons.
- Haurà de firmar-ne mil. Al tren. - Fet! Tindràs trofeu.
- No et preocupis. - No tenia trofeu?
Arreglo problemes sense que te n'assabentis.
I per què m'ho expliques?
Perquè vam trigar a acceptar el premi i l'hi van donar a Ben Alcock.
Li has donat el meu premi?
- Vas dir que no, rei! - I després que sí!
No ho diré mai al Ben.
És un fet: vas ser la primera opció.
Ets l'important. Ho saps, rei.
Aquesta conversa em confon molt.
I encara rebo per això! Increïble.
Daisy! Ei!
No.
No. Ce n'est pas Jay Kelly.
Seient 48. Això no fa pinta de primera classe.
No ho és.
Posem Jay Kelly al seient 48?
No hi havia res a primera. O no hi ha primera. No sé. Parlen francès.
Venim amb Jay Kelly, l'actor de cinema.
Tenen una zona privada?
És Pentecosta. Un festiu molt important a França.
No sé amb qui emprenyar-me, però crec que amb tu, Ron.
Emprenya't amb mi. Ha estat idea meva.
Aquest és el problema. Amb tu, no puc.
La Claire diu que la Rio ha demanat un txai
a l'Starbucks de la Gare de Lyon fa 45 minuts.
No vas a una estació pel cafè.
Seria estrany.
Jay Kelly.
Creus que passa per un mal moment?
Es prepara per a un paper.
Més alt. Soc en un tren francès en un festiu francès.
Faré que hi sigui dilluns al matí.
No sé, el coi de Fête Nationale.
Que provin el vestuari el primer dia de rodatge.
Què? M'ho pots repetir?
Em sents? Aquí és Pentecosta, ho sento.
Torna-hi. Ho vull entendre.
És com uns escacs de tres o quatre dimensions.
- No és conya? - Sé que ell no diu això.
T'ho dic jo. Faré que torni.
És greu.
- Espera. He de... - Et truco de seguida.
Posa'm amb ell.
No em crec que sigui al tren amb nosaltres.
- Ets real? - Crec que sí.
I faràs servir el mateix lavabo que nosaltres?
- Miraré d'abaixar la tapa. - Un paio normal.
- És un dels bons. - El millor.
He llegit que mai fa de seductor.
Perdó, hi ha massa gent, aquí.
Fa vint anys que no pujo a un tren.
- O 30. - I a un metro?
Tampoc sé quant fa.
- A la pel·li del Kozak. - La persecució.
Era un decorat, però era força realista.
Rep un homenatge al Festival d'Art de la Toscana.
No és massa jove per això?
Ets molt amable. No sé si em queden gaires pel·lícules.
- Com a mínim una. - Jo vull un homenatge.
Clive, no fan homenatges a programadors, ni a Itàlia ni enlloc.
Anirà vestit de gala acompanyat d'amics i família, oi?
Jo ho faria així.
El Clive té raó. És la teva carrera. Fem-ho.
Convida les nenes. I el teu pare.
- El meu pare? - Ja ho sé, però per què no?
- Les nenes, sí. El meu pare, no ho sé. - És el teu pare. No viurà per sempre.
D'acord, però li truques tu.
- Si vol, li podem enviar un avió. - Fet.
Renoi!
Quan et veig, veig passar la meva vida sencera.
- El Rich ajornarà el vestuari. - He parlat amb l'Alan.
El Jay va ser en una baralla de bar.
Li va trencar el nas a un psicòleg infantil.
- El nas? Infantil? - Ho sabies?
Te n'ha dit res?
- Ho volia amb totes les forces. - No.
T'agrada la fama?
Has d'haver tingut una vida plena. Ets molt feliç.
La fama em sembla una cosa horrorosa.
Tothom et mira, tothom parla de tu...
- És com estar boig, no? - Sí.
No ajuda per viatjar. És aquí amb tots nosaltres.
A què us dediqueu? On aneu?
A Milà.
- Equipament agrícola. - El meu pare s'hi dedicava.
Vaig a Pisa. Soc bomber.
- Vaig fer de bomber. - Florència!
- Treballem al Vaticà. - Visito la meva filla.
Què està passant?
M'estic preguntant el mateix, Liz.
És un viatge de noies. Anem a cardar!
- Profes de Mates. - Ordinadors. Casament.
Orientadora vital. Casament.
- Recordes l'última vegada a París? - No en vull parlar.
No ho hem fet mai.
No n'hem parlat mai.
Fa vint anys, et vaig plantar a la torre Eiffel.
En fa dinou. No en vull parlar.
T'he buscat a internet. Tens 60 anys.
- Sí. - No pots fer-te vell.
- Si et fas vell, jo també. - Paro si tu ho fas.
Fet!
- Vols uns cacauets? - És clar!
Què respons a la gent que diu que sempre fas de tu mateix?
Saps el que costa ser un mateix?
Intenta-ho.
Mireu, aquest dissabte rebo un homenatge a la Toscana.
Hi esteu tots convidats. Tots. Sí!
Parleu amb la Liz, la meva publicista.
- A quina hora, Jay? - Perdona.
Et penedeixes de res?
- Com et dius? - Phoebe.
Ets una bona peça, Phoebe.
Ens veiem a la Toscana!
Arrivederci!
Són tots maquíssims. La gent és maquíssima.
Els millors cacauets que he tastat. Prova'n un.
Un bon cacauet. És europeu.
- No te n'ofereixo per l'al·lèrgia. - Sí, se'm tancaria la gola i em moriria.
Com puc interpretar gent si no veig gent?
Si no toco gent?
No toquis a ningú.
Rei, saps quan em dius: "No m'ho expliquis si no em cal saber-ho"?
Ara no és això.
Per què no ens has dit que vas pegar un psicòleg infantil en un bar?
- No creia que anés a... - Demandar? Demanda.
Costa dir la veritat a...
O ens ho expliques tot o no podem treballar.
...qui més t'estima. Costa més.
- Per què ho dius? - L'estimem.
Tu l'estimes. Jo treballo per a ell.
Saps que t'adoro.
Però quan ho sàpiga la premsa, ens cal una narrativa alternativa.
Et va pegar ell primer? Per això tens el blau?
"Jay Kelly es defensa d'assetjador perillós" sona molt millor
que "Jay Kelly estova psicòleg indefens".
- No va ser així. - Com ho hem de saber?
Si no faig més pel·lícules, ho accepto.
- M'ha anat bé. - No ho dius de debò.
Li vas trencar el nas. Diuen això, segons l'Alan:
"Múltiples fractures i cirurgia, pèrdua permanent d'olfacte..."
- Li vaig robar la vida, diu. - "...i deformacions
poden suposar una compensació de cent milions de dòlars."
Jay Kelly.
Jay Kelly. Jay.
Jay Kelly.
Jay.
Kelly.
Correu, vinga! Que el perdem!
- De pressa! - Ja vinc, Daisy.
Jay Kelly.
Gary Cooper.
Cary Grant.
Jay Kelly.
Clark Gable.
Jay Kelly.
Robert De Niro.
Jay Kelly.
Adeu, tresor. Adeu, mama. Bon cap de setmana.
No em puc creure que hagis conduït des de Los Angeles.
Volia veure't en el teu entorn.
Fa gairebé un any que soc a San Diego.
L'última pel·lícula s'ha allargat
i he fet l'anunci de vodka a Grècia, prou que tinc aquest cap de setmana.
Sé que estàs ocupat.
He pujat al cotxe i he conduït fins aquí baix.
Una pregunta: pots...?
A aquestes alçades, pots entrar sol en una benzinera?
Sí, me la poso jo mateix i entro amb una gorra de beisbol.
I si has de fer pipí?
Al voral.
Ecs!
M'encanta veure't amb les criatures.
T'idolatren.
Per fi he descobert el que m'agrada fer.
He trigat, ja ho sé. Ser actriu em va destruir.
Em feia ser molt insegura. No sé com t'ho fas.
Soc insegur.
Ho portaves a dins.
Ja de petita, feies aquell xou amb ta germana al pati.
"Kelly i Kelly."
No, ho dèieu com: "Kelly i Kelly."
Me n'alegro molt per tu.
Si et puc ajudar amb el lloguer
- o com sigui... - No cal, papa.
M'alegra tenir-te aquí.
Sortim amb el cotxe?
- La setmana que ve el Theo fa anys. - Ja ho sé.
No cal que m'ho recordis.
- Perquè tens gent que t'ho recorda. - No, sé que és el 24.
Li he comprat un poni de la mida d'un poni, però de peluix.
Ai, li encantarà.
On anem?
Ara vaig a un psicòleg
que és una part important de la meva vida.
He demanat hora perquè vegem plegats el Carter.
El Carter és el...
Tinc gana. Per què no ens aturem a menjar i parlem tots dos?
Per això no t'ho havia dit.
Sabia que no ho voldries fer.
Això és molt important per a mi.
LA TRANSFORMACIÓ COMENÇA AMB TU
Perdona les ulleres de sol.
Tinc un problema a la retina.
Em fa molt sensible a la llum.
Jo dic que li fa semblar misteriós.
- Tu sí que hauries de portar-ne. - Quan fa sol, sí.
Fas surf?
Una mica. No soc gaire bo.
Interpreto que tu sí.
Cada dia, fins trencar-me el fèmur.
- Llavors vaig fer Psicologia. - Em sap greu.
Però suposo que per a bé, no?
La porta i la finestra.
- És clar. - Gràcies per venir.
És molt valent.
- Molt bé. - La Jessie i jo hem treballat molt.
I la Jessie t'ha escrit una carta.
És del seu jo dels deu anys.
Vol que te la llegeixi.
- Per què no la llegeixes tu? - Començo a plorar.
Hem decidit que la llegeixi el Carter.
D'acord. Si és el que...
"Estimat Jay...
- Quan em vas abandonar..." - No et vaig abandonar.
- Són paraules de ta mare. - Comenta-la després.
La vaig deixar a ella, no a tu.
- Jo estava amb ella. - No hi era, però encara era el teu pare.
La Jessie m'ha parlat de la teva relació amb el teu pare.
No soc com el meu pare.
El meu pare és un egòlatra enrabiat i amargat.
Potser la teva determinació en no ser com ell
et va importar més que ser un bon pare.
Llegeix.
"Dius que sempre vols estar amb mi.
Però les teves accions diuen una altra cosa.
El pitjor va ser quan la mainadera va llogar la pel·li amb Daphne Spender.
No es creia que no l'hagués vist.
A la pel·li...
eres un pare fantàstic...
i eres molt tendre amb aquell nen...
i amb la Daphne.
Vaig plorar sense parar.
Tenies una família feliç."
No puc.
- No he acabat. - No n'escoltaràs la resta?
Si la llegeix el Carter, no.
Havies de fer que això anés de tu.
- El Carter ja ho deia. - I està plorant.
Curiosament, tu no plores.
Digues-li que per fer plorar el públic tu no has de plorar.
Saps com sé que no volies passar temps amb mi?
Perquè no vas passar temps amb mi.
És a la cafeteria.
Explica-m'ho, Ron. Si se li'n fot, per què a nosaltres no?
No se li'n fot, Liz. És la seva forma de reaccionar.
"Són maquíssims." És clar que ho són.
Surts d'una pantalla. No són així amb tothom!
Són un grup simpàtic.
Som a segona, en un tren francès a no sé on
cuidant un nen.
- Pitjor. Un nen que ha estovat algú. - El coneixem fa 30 anys.
Òbviament no coneixem el Jay.
Qui sap què més hi ha? Quines rucades pot haver fet a Kentucky?
Pot anar a més.
Quan érem joves era diferent. Era divertit. El Jay era el nostre bebè.
- Ens en sortirem. - Fer el brètol als 60 és molt trist.
El portem al seu homenatge. Sentirà tot aquest amor.
Es comporta com el primer en tenir un atac de nervis.
- Recorda't... - Tots tenim atacs, Ron.
- Raïm. - En voleu?
Un plàtan?
Cada segon, collons!
Ha sigut força maleducada.
Per què, Ron?
¿Per què anar rere un nen
quan tenim fills reals a casa que es fan grans mentre no hi som?
Perquè som l'equip d'un gran artista que ajuda a entendre a la resta del món
què és ser una persona.
Nosaltres també som persones!
- Més que ell. - No va de nosaltres.
El nostre amor és incondicional. Som com pares o amics imaginaris.
Ens esvaïm amb la fosca nit, sense deixar rastre.
Potser una elegant targeta de visita, flotant...
De què coi parles?
No és ni família ni amic nostre.
Era a la festa de setze anys de la Vivienne.
- Vas anar a la graduació de la Daisy? - Crec que va ser petita.
No et va convidar perquè això és unidireccional.
Ningú ho vol dir, però és així.
Per a ell no som com ell és per a nosaltres.
No hi estic d'acord.
Què passa?
A veure... El meu pare es diu Jay Kelly.
Com l'actor?
Sí, com l'actor. I a més és l'actor.
T'ho dic ara perquè és allà, davant nostre.
Ei!
Ei.
Sembla que anem al mateix tren.
Sí, quina casualitat, oi?
- És molt estrany, papa. - Era a París
per una campanya de Dior i altres cosetes
i he agafat aquest tren
per anar al meu homenatge a la Toscana. Hola, Rio.
Què?
Com ha anat el festival de jazz?
No hi hem anat. El Guillaume diu que ara és només fusió.
Bonjour. Guillaume.
- Guigui. - Guigui. Soc el Jay. Hola.
El Guillaume era el nostre cambrer al Café de Flore. És cantant i cineasta.
En realitat no. Em...
Em fa vergonya dir "cineasta" amb tu davant.
- No veig per què. - I ara!
Daisy, ¿com et fa sentir que l'heroi de pel·lícules tan extraordinàries
sigui el teu pare?
- Sí, Daisy. Com et fa sentir? - Crec que el conec massa.
Jay Kelly és un heroi del cinema.
Em cau bé, aquest noi.
Què et volia dir?
Mireu, no us vull interrompre.
Només us volia convidar a tots
al meu homenatge de dissabte.
Us puc aconseguir entrades als cinc.
Des de quan t'importa tant un homenatge?
No ho sé. Crec que m'importa. Convido el pare...
- Potser tota la família. - L'avi?
- Vols que vingui? - M'agradaria.
I també convido la Jessica.
- La Jessie? - Sí.
Amb ella és més complicat perquè tu i jo som al mateix país.
Al mateix tren.
Ja t'ho diré, d'acord? Tenim el temps força just.
Anem a una cursa de cavalls antiga.
Ho passarem bé.
Llavors...
París ha estat bé?
- Ha estat genial. - Explica-m'ho tot.
Hem saltat des de roques dins de piscines al bosc.
Hem anat a un bar dissenyat per David Lynch i m'he menjat un cervell.
Hem anat a la casa de Delacroix.
Coneixes els seus quadres? Són increïbles.
Papa, m'estàs escoltant?
I tant. Aquesta és la meva cara d'escoltar.
- M'has demanat per París. - Torna-hi. Dues frases enrere.
- Això és el TDAH. Demanaré un pica-pica. - No. Queda't, va.
Em sap greu. És estrany.
És fantàstic, però és...
És estrany sentir les teves experiències
i veure't tan independent.
Ho sento. Explica'm, va.
- T'has menjat un cervell. - Sí.
I vam ballar tango fora del teatre de l'òpera.
I crec que vull ser actriu.
Molt bé.
Després de la universitat, si encara ho vols, llavors...
Potser ara no vull anar a la universitat.
El Guigui farà una pel·li a Sicília i vol que hi actuï.
És un projectet sobre records i somnis.
Aniràs a la universitat.
Has treballat molt per tenir aquesta oportunitat.
- Jo no la vaig tenir. - No podia pensar de ser actriu
per tu, però soc bona.
Per a tu, la talentosa era la Jessie.
Tens un talent increïble.
- No vols aquesta vida, però. - Que hipòcrita!
- Has actuat tota la vida. - Sé com costa, el que perds,
com t'embogeix i com de sol et fa sentir.
No estàs mai sol.
- Gràcies, Silvano. - De res.
Vinga, pensa't això de l'homenatge.
Puc organitzar-vos el viatge des de la cursa o on sigui.
Puc enviar-hi un cotxe o un helicòpter. A l'avi li poso un jet. El que calgui.
Com has acabat en aquest tren?
Ho sabia.
Ho...
Ho sabia perquè...
la Rio fa servir la targeta de la seva mare.
Hòstia, és molt fort, això.
- Rio, ta mare et controla per l'Amex. - Merda.
- Era una sorpresa. - M'has seguit fins a Europa.
He vingut perquè no pots marxar així
i deixar de ser una nena.
- No he passat prou temps amb tu. - Tu i tot el teu equip.
- Què dius! No soc així. - Ets exactament així!
Ho ets quan dius "helicòpter"!
Vull fer-t'ho més fàcil.
No vull un helicòpter ni un avió.
Vull un tren atrotinat, un hostal i una tenda.
Vull tenir aquestes vacances sense tu, papa.
T'odio, mama. Ets pitjor que Rússia.
- Perdona'm. - Mai.
No!
- No anul·lis la targeta! - Encantat.
No te'n vagis.
Et necessita.
- Et necessito. - Digues-li que ho sento.
El meu gos s'ha empassat un cargol. Li he escrit una nota.
És allò que sempre diem:
si et fa sentir bé, no ho facis.
La roba per a cada acte. Dividida per colors.
Ho faig.
Aquella nit vas fugir corrents.
A la torre Eiffel.
Acabàvem de seure per sopar. Volia apagar els mòbils.
I tu vas dir: "Millor no, per si de cas."
I ens van trucar, és clar.
Havien enxampat el Jay amb la filla de l'ambaixador.
Un dels dos hi havia d'anar.
Havia de guardar la taula.
Estava molt nerviós...
perquè havia fet posar un anell dins la ganache.
No sabia aquella part.
Sí, era com una pel·lícula molt romàntica.
Però no tan romàntica, perquè...
no vas tornar.
Era amb el Jay.
Tu trucaves...
El Jay sempre tindrà preferència.
No hauríem tingut mai un moment només nostre.
Sento allò de la torre Eiffel.
No passa res. Soc feliç.
Ho sé.
Jo també.
Però igualment ho sento.
Gràcies.
Salva't.
Què han dit?
- L'aire condicionat de la punyeta. - Ah, fantàstic.
- Hola. - La Vivienne té els peus inflats com mai.
Espera, com que inflats? Com al concert de violoncel?
- Molt pitjor. - No m'entren les Jordan, papa.
He de portar Crocs.
- Té els peus com dirigibles. - Anem a veure el Dr. Fenner.
Faig tot el que puc.
És fastigós. El Michael Bronfman m'ha dit deforme.
És un caracollons.
Papa.
- Quan va començar? - Després de la crisi del tennis.
- Ai. - Just després.
És clar. És culpa meva?
- No ho he dit, això. - La crema no ha funcionat?
- La crema no ha fet res. - L'has d'untar bé.
Ron, l'hem untat bé i hem pres ibuprofèn.
Renoi. Em sap molt greu.
- Mama, l'has passat en vermell. - Merda! Perdó.
Et posaran una multa.
Vivi, et posaràs bé, em sents?
- Tu creus? - Ho sé.
Papa, jo també estaré bé?
Sí, estaràs superbé.
- Tu també, Lois. La meva heroïna. - Pengem, Ron.
- Et truquem des del metge. - Papa, estimo més la mama.
Us estimo molt a tots.
- Em sents, Lois? - Sí, tenim el mans lliures.
- Em sap molt greu no ser-hi. - Se't talla.
- Sou els meus tresors. - No hi cabem!
- T'esti... Amor? - I l'aparcador?
Estimat Jay.
- Dius... - Dius que sempre vols estar amb mi.
Però les teves accions diuen una altra cosa.
El pitjor va ser quan la mainadera va llogar la pel·li amb Daphne Spender.
Talleu.
Els connectors.
Crec que ens hauríem de conèixer una mica abans de fer això.
Sovint el sexe és millor abans de conèixer algú.
O el sexe fingit. En aquest cas.
Has fingit sexe amb molta gent que no coneixies?
Amb força. No hi ha res menys sexi.
És incomodíssim.
- El silenci que ho envaeix tot. - Sí.
- És com fer una cosa seriosa i important. - Més un funeral que una escena d'amor.
Totalment.
Molt bé.
- Rodem. - Escena 46, presa vuit.
Us donaré indicacions.
Jay, li pots fer un petó?
Ara un petó al coll.
Ara a l'espatlla.
Daphne, passa-li la mà pels cabells.
Perdó.
- Has fet un pet? - Sí.
- Ho sento molt. - No passa res.
Perdona.
Seguim rodant.
Coll...
Cabells...
Espatlla...
Molt bé. Ara l'Eli.
- Vols pessigolles? - No.
- Sí. Agafa'l! - Vol pessigolles!
- Talleu. És bona. - Va, Eli.
- Cap a l'escola. - En fem una altra?
De debò?
- Tinc una idea. - Ho hem fet molt bé.
Sí?
El Jay vol repetir.
- Li ho demanem al tutor? - Sí.
- Sí? - Molt bona.
No et deixaré guanyar. Soc molt competitiva.
No sé si te'n recordes d'això igual que jo.
Vinga, pugem el nivell, va.
Encara estava casat. Acabava de tenir la Jessica.
Ens vam quedar allà, jugant a les cartes amb el nen.
- Daphne, fas trampes. - No.
Si ensenyes les cartes, com vols que no miri?
Ens feia de cimbell.
Podíem estar junts si ell hi era.
Estàvem junts com...
un simulacre de família.
No ens vam fer un petó de debò fins al final del rodatge.
Després em vas dir que no t'enamoraries de mi.
Potser deies la veritat, potser no.
Un mes més tard...
la mare de la Jessica se la va endur a Seattle i la veia cada cop menys.
Vas deixar el cinema dient que t'agradava, però que no volies ser famosa.
Renoi, que n'és d'estranya, la vida.
No sé si hi penses com jo.
En fi...
Hi havia milers de motius perquè no continuéssim junts i...
Repetim.
I... acció.
Estic molt enamorada de tu.
Itàlia. D'on li ve aquest encant letal?
Crec que és perquè ens deixa ser humans. Altres països van renunciar-hi fa molt.
Aquesta nit he somiat amb tu.
Al somni, t'estimava tant com a la vida real.
Sí? De debò?
He somiat que tenia una finestra al pit, però tenia la vista del nostre lavabo.
Recordo coses que feia molt que no hi pensava.
- La meva família està histèrica. - Com una pel·lícula on faig de mi.
- M'observo... - Perdona. Torna-hi.
- No he sentit què deies. - Dic que recordo coses.
Per què?
- Per la memòria? - Bé, sí.
Potser la teva memòria et vol dir alguna cosa sobre el teu present.
- Com què? - No ho sé. Estic cansat.
- M'he discutit amb la Daisy. - Voldria ser-hi.
- Què? - Què? Res.
Estic cansat.
Voldria haver passat més temps amb ella. Estava sempre treballant.
Jo sempre t'aconseguia vols perquè, els caps de setmana,
- poguessis visitar les nenes. - Era difícil...
- On vols anar a parar? - Dic que el Ben
viatja els caps de setmana per veure la família.
- Ben Alcock? - No us comparo.
- Fa la sensació que sí. - Són decisions que prenem.
- Com decidir venir. - Són més que això.
- No tornar-li el petó a la Liz. Voldrien... - A la Liz?
- ...que fos a casa. - Li has fet un petó?
- No, ella a mi. - On és, la Liz?
Ha marxat. La Krista també. El gos s'ha empassat un cargol.
De la Krista, no de la Liz.
La Liz s'ha sulfurat.
T'ha deixat aquesta nota.
La Krista, no la Liz.
La Liz ha marxat per sempre?
Què és per sempre? No sé...
- El Ben torna a casa cada setmana? - No és cap sant. Segona dona.
- Era la mainadera. - Ara tampoc el critiquis.
Em pensaves explicar què va passar amb el Timothy?
- Et vaig dir que sí. - I no ho vas fer.
Em pots portar una aigua?
No pots anar-hi tu?
Agafeu-lo! Lladre!
Se m'ha emportat la bossa!
No.
Merda!
Silvano! Ja vinc.
És un heroi de veritat.
- Hi vull anar. - M'encanta la teva actitud.
En tinc cinc.
- Ja! - No és just.
És increïble.
- T'he enxampat, fill de puta! - Se t'ha avançat, Clive.
El Jay l'ha aturat!
- Bravo! - Això ha anat de debò.
- Ja està. - L'agafo.
Gràcies, maco!
- Li ha deixat un ull blau, el cabró. - Ben negre.
Bravo!
Ja està.
- Bravo. - Tot un senyor.
Deixeu de mirar-me i parlar de mi tota l'estona.
Tingueu consideració. Necessita medicació. És un bon home de família.
Té tres fills meravellosos. Ell no és així.
Ets un heroi, rei.
Tot bé?
- Som-hi. - Si pot ser, portem-lo al metge.
Vaig a buscar-te l'aigua.
Ara vinc.
"I el diminut animaló pelut
va desaparèixer per un forat sota terra." Ho veus?
Un osset ben bufó posant-se la jaqueta.
"I el sol va caure més enllà del riu..."
Ja m'encarrego de la bicicleta.
Daisy, els hi pots dir tu?
Daisy.
Daisy?
Li pots dir que és veritat?
Què és veritat?
- El cavall pot guanyar sense... - Passa-t'ho bé.
Fins aviat, papa. T'estimo.
Jo també t'estimo.
L'has de deixar anar.
He parlat amb l'Alan. Ja té una declaració legal.
N'he donat el vistiplau. També tenim un comunicat preparat
per si el Timothy va a la premsa.
Aquí tens un esborrany. Llegeix-lo, a veure si et sembla bé.
Són teves.
Sé que saps què cal dir. Que passi el que hagi de passar.
La Daisy és amiga meva i l'he traït.
Només feies la teva feina.
És una excusa nazi. Em sento mala persona.
És culpa meva, Meg. Mira...
Agafa't uns dies. Unes vacances a Itàlia.
Estaré bé. És...?
Ron, tu tens...?
Gràcies, Jay.
A mi m'encantaria que el meu pare em seguís per Europa.
I Macron s'emporta la Candy a Ginebra.
Busqueu perruquer.
T'estimo i enhorabona.
Senyor Kelly! Perdó.
Senyor Eruga. Hola.
ERUGA BROWN
Soc l'Alba, la conductora.
El seu papà l'espera al restaurant amb l'Antonio i l'organització.
- El meu "papà"? - Sí.
Sí, l'he fet venir en un avió. Li fa molta il·lusió.
Merda. No pensava que vindria de debò.
El portaré fins al seu papà.
És tothom aquí?
Sí? Molt bé.
Agafes una bossa?
- Agafa-la tu. - Què?
Agafa-la.
Ai, Senyor.
Me n'havia oblidat, senyor Kelly.
Sr. Eruga. El pastís de formatge.
- Perfecte, gràcies. - Del contracte. Menja-te'l tu.
Aquí, a Itàlia, ens agrada treballar molt.
Quan acabem la feina, però, ens relaxem i ens agrada menjar.
De vegades, també plorem, però, si ets graciós, riem amb tu.
De vegades ens casem...
No t'enfadis amb la Candy. Trobarem algú.
Tinc massa gent al voltant.
Necessites gent, no?
També ens discutim.
- Potser un comptable. - Un advocat. L'Alan.
A qui més? Publicista, xef...
O a mi. Em necessites a mi.
Sí, Ron. Et necessito a tu.
Merda. Crec que he atropellat un conill.
Alba, podem parar a comprar-li un regal al meu pare?
Sí.
Em deixes al Ristorante da Rosa, si us plau?
On vas?
He quedat allà a les 17:00 per fer un glop.
Tornaré per al sopar. Guarda'm tiramisú.
Amb qui has quedat?
Amb el Ben Alcock. He d'estar-me una mica amb ell.
- Perquè també rep un homenatge? - El segon homenatge, sí.
I em deixaràs sol amb el meu "papà".
Soc aquí amb tu. Com sempre.
I estaré amb tu des de les 19:00 fins al final del viatge.
Tant me fa. Ves amb el Ben Alcock. Què demana per contracte?
No demana gaire, la veritat.
Que et fotin.
Gràcies, Alba.
Mira de passar-t'ho bé. Records al teu pare.
Dormint aquí, potser veu un fantasma.
Els fantasmes són com petits monjos que es deixen veure.
M'imagino que els encantaria conèixer Jay Kelly.
Vaig deixar d'aixecar peses i vaig començar amb el ioga.
No he estat en millor forma en la vida!
Encara prim, però més tibant.
I la gimnàstica mental. Faig alguns sudokus.
Ei.
- El meu fill, l'estrella. - Hola, valent.
El valent ja és aquí.
La comandanta Jenny i la Lourdes.
M'han portat en l'avionet que m'has posat.
Senyora pilot.
El seu pare ens ha entretingut de Maine a Florència
amb les seves anècdotes meravelloses i força ofensives.
Quina personalitat!
Jay, de tal buc, tal eixam.
On és el famós Ron? Esperàvem conèixer l'equip sencer.
Sí. Suposàvem que el Sr. Eruga s'hauria arrossegat en gran companyia.
No, el famós Ron havia quedat.
El Ron el protegeix molt.
Li preocupaven molt la mida i la forma del seu trofeu.
Segur que m'encantarà.
Un artesà local, el Giovanni, ha fet allò que en diuen una nit en blanc
i l'ha bufat ell mateix.
El Giovanni es disculpa per la màscara. Pateix covid infinita.
Jay Kelly. El seu pastís de formatge l'espera.
Déu meu, Senyor.
Gràcies. Moltes gràcies.
Soc el millor amic possible, però no em vols com a enemic.
T'ho prometo. Perquè el que dius...
Vols...? Deixa'm parlar.
Perquè el que dius sona força a un intent d'extorsió.
M'alegra equivocar-me,
però si és el que estem fent, penjaré ara mateix.
Fes-ho. Parla amb el Timothy i torna'm a trucar.
Alan, hi ets? El malparit ens volia extorsionar.
- Res. Notícies del detectiu? - M'agrada el mocador.
Molt bé. Deixa-ho per a després. Faig una copa amb el Benny ara.
Sí, digues-m'ho. Després et truco.
Sí. Ciao.
Quina calor! Redeu.
- Què ha passat? Què deies? - Que m'agrada el mocador.
Sí? Sí. Perfecte.
Estàs molt guapo, Ben Alcock, amb els teus ulls blaus somiadors.
El vol, bé?
Era un avió de dues classes i la primera era petita.
Amb llits abatibles, però.
- Final feliç. - Sí.
- Has demanat una copa? - Una aigua amb gas.
- Bé... - Has aterrat ara?
Hem vingut en tren. Tota una...
Però tot bé. Estem bé.
He enviat el Jay a sopar amb la gent del festival.
- El Jay té un sopar? - Tu també.
- Al meu programa hi posa "copes". - No vols anar a aquell sopar.
Vens amb la família. Ets normal.
Ell és solter i peculiar. Li cal entreteniment.
No cal que el critiquis per fer-me sentir bé.
- Ho fas, Ron. Ho saps? - Soc com un pare per al Jay.
Molt menys complicat, perquè soc com un germà.
Agrairia una copa!
He estat pensant i parlant amb la Melanie.
Tinc la sensació que no estàs prou per mi.
De debò? Soc aquí, rei. Quan no he estat prou per tu?
Treballes amb el Jay Kelly i no puc competir amb ell.
I no em queixo.
Sé que només em fan l'homenatge
- perquè ell hi va renunciar. - Temporalment.
Perdona el pandemònium, però tranquil. Hi ha trofeus per als dos.
Et necessito amb mi.
A veure. El Jay és un dels meus clients, però no és l'únic.
Com puc millorar?
Durant un temps, no tindré representant.
- Espera. - Només un advocat i un agent.
I un publicista. I un responsable de negocis.
Ets el meu segon client més antic. Estem junts des de les sèries de Disney.
- Ja ho sé. - Tinc problemes a casa.
- La Vivienne té ansietat i peus inflats. - Em sap greu.
Has acabat una sèrie amb molt d'èxit.
- Cal temps per processar-ho. - Ja ha passat algun temps.
Estàs en una edat complicada, però crec que és un bon moment.
Ho he d'intentar.
Vaig fer un discurs al teu casament!
- Ja ho sé! - Som família. T'estimo!
Prou. Prou!
Sabia que em costaria, això.
Volia enviar un correu passat l'homenatge.
La Melanie va dir que ho fes en persona.
No era necessari.
Hi ha coses que faig tot el dia i tu no te n'assabentes.
No intentis fer-me canviar d'idea.
No, no ploris.
- Ets tu qui plores, rei. - Ho sé, però no tens per què plorar tu.
Doncs plora tu, rei. Has començat abans.
Ho sento. És només...
És el jet-lag i que estic cansat i vell.
Està bé.
El Fenner diu que el teu estrès l'influencia i això li afecta als peus.
Com coi fa el meu estrès per afectar-li als peus?
Calma, Ronnie. Té sentit si hi penses.
Fas que un podòleg psicoanalitzi la nostra filla? Hi toques?
No em parlis així. Faig gairebé de mare soltera.
- I el David ens ha encomanat el refredat. - Ja ho sé. T'estimo.
És només que tinc un mal dia.
- Estàs bé? - No.
M'han acomiadat i estic plorant. Estic sol a Itàlia i plorant.
Sé que estàs emprenyada amb mi, però em pots dir: "Jo també t'estimo"?
- El Jay t'ha acomiadat? - No. El Ben.
- El Jay ha acomiadat el papa? - No, el Ben. Entra.
Quin malparit!
I tu li has aconseguit l'homenatge.
Ja ho sé.
Et queda el Jay, no?
Sí, em queda el Jay. Si aconsegueixo que torni i faci la pel·lícula.
- M'ho pots dir, si us plau? - Què és, aquest soroll?
Les campanes. És tot mort i...
acomiadaments!
Ron, acabo de veure això del Jay a Page Six.
Què has vist?
Què és això del Jay?
Lois?
Què faig aquí, valent? Qui t'ha fallat?
Ningú. T'hi he convidat.
Sí.
Feia molt que el valent no em portava a un sarau.
Es va espantar a aquells Globus d'Or dels 90.
No és veritat.
El pare del Jay estava guapo com mai. Vaig seduir la Susan Sarandon i tot.
M'alegra tenir-te aquí.
Em va enviar un vídeo d'un elefantet retrobant-se amb els pares.
- S'alegraven de veure'l? - Exactament.
Molt bufó. Preciós.
Què és, això?
Res, un regal.
- A veure... - És un jersei!
Molt bonic.
Molt.
Sí que és un jersei. De caixmir.
Queda-te'l tu.
- Massa punts de fil per al teu pare. - No, és un regal per a tu.
Queda't el jersei.
I la meva neta?
El Ron va dir que hi seria.
Va a la seva. És l'edat. Saps com era tenir divuit anys.
Recordo fer servir Brylcreem: "Amb un esquitx n'hi ha prou."
Senyor Kelly padre.
També és artista, com el seu fill?
Artista? No.
Feina de debò.
He treballat 35 anys a Deere & Company.
Em jubilo i els cabrons em donen una pensió de merda i una ploma.
Ni trofeu ni pastís de formatge.
Va treballar dur per fer possibles els somnis del seu fill.
M'agrada com sona, dit així.
Sí. Quan ell era petit,
jo imaginava que de gran seria algú amb qui prendre una cervesa.
No un... Beaujolais.
He fet de tipus durs per no haver de ser-ne un.
Les pel·lícules d'acció són estúpides. És tot fals.
Sempre va saber que el Jay seria una estrella?
No va dir gairebé res fins als cinc anys.
Un matí, es va llevar, va baixar a esmorzar
i va començar a parlar amb accent del sud.
I de sobte era molt maldestre.
Sa mare creia que li passava alguna cosa. Jo: "No, Celia. Està fent un personatge."
Estava imitant l'oncle Mark.
Perfectament. Repetia: "De debò."
Igualet que l'oncle Mark.
"Ets un bon jan. De debò."
- Com si calgués que ho digués. - Va ser molt bo.
No t'he vist mai riure així. Ni la mare.
Es posava tan trista quan bevia...
- On és l'oncle Mark? - A la presó, per frau postal.
- "De debò?" - De debò.
Què...?
Perdó per quedar-nos així,
però tot internet està parlant de vostè.
Hi ha un vídeo.
- Al seu mòbil? - Al de tothom.
- Un altercat dramàtic. - Amb un altre home.
"L'actor Jay Kelly es converteix en un heroi real en enxampar delinqüent
a l'antiga, al millor estil del cinema."
Mi-te'l, tot corrent amb els seus mocassins elegants.
Corre, Jay! Corre!
"No es va sentir 'acció' ni 'talleu' mentre Jay Kelly saltava del tren."
Odio la violència. No hem evolucionat per esbatussant-nos encara?
S'havia de defensar.
Aquí diu que era un lladre perillós, un llunàtic vestit amb espàndex.
No era un llunàtic. Era...
- Potser una amenaça sexual. - No!
No. No, en absolut.
Per fi t'has embrutat els pantalons, valent?
És el moment de portar el nostre heroi de la vida real
a la nostra festa ben real.
Sabeu a què em recorden aquests camps?
A Bakersfield, Califòrnia. Un lloc preciós.
Ara tothom és a l'atur, allà. És molt trist.
Hi feia molts negocis, jo.
Hòstia puta.
Aquí està!
Ha arribat.
Jay Kelly! Guapíssim!
Amb la mandíbula quadrada de Superman.
- On eres? - Hem dit que ens vèiem a la festa.
No, ens vèiem al sopar i vindríem a la festa.
Has dit que anaves al sopar i jo a la festa.
Has dit: "Guarda'm tiramisú."
- Com estava el tiramisú? - Era pastís de formatge.
- Has vist el vídeo? - Dels nostres amics del tren.
- Genial. Et felicito. - Heroi, diuen. Quina vergonya.
Ets un heroi, rei.
Si fos l'altra situació, seria el dolent.
Vine, escolta. Vull que sentis això.
- On vas? - Vine, vinga.
Digui?
Alan, som el Ron i el Jay. Perdona pel soroll de l'homenatge.
- Explica-li les notícies al Jay. - Ens n'hem ocupat.
- De què? - El Timothy, la demanda, el nas.
Tot.
Està fet.
Té un procés pendent dels 90 per drogues. Enfonsaria la seva carrera.
- S'ha acabat? - Tot ha desaparegut. Ets lliure, Jay.
És massa jove per ser el seu papà.
Moltes gràcies.
I tu ets massa jove per ser jove.
- Vull disculpar-me. - Amb qui? El Timothy?
No pot ser, Jay.
- És amic meu. - Ja no.
T'aconsello que te n'oblidis.
- Sí? - Sí.
Ha quedat tancat. No sabràs res d'ell.
Gaudeix de l'homenatge. Te'l mereixes.
Vull whisky i espaguetis a la bolonyesa!
Doncs menjarem espaguetis a la bolonyesa! Anem-hi.
- Gràcies, Alan. - No me les donis a mi, sinó al Ron.
Ha lluitat per tu.
Gràcies, Alan.
Podeu inventar-vos històries, però tu i jo sabem qui soc.
Saps qui soc, Ron?
- Qui soc? - Mira: ets el somni americà.
L'última estrella de cinema...
- Soc aquí baix. - Ets allà dalt i aquí baix.
Ets aquí dins. És increïble. Plegats, hem aconseguit molt.
Tot el que dius ho empitjora.
Deixa de córrer, rei. Pots tornar a la feina.
Me'n vaig a ballar.
El famós Ron. Més tard? Més tard.
Comences un rodatge dilluns
i els he donat la meva paraula que hi series.
Dona-li el meu paper al Ben Alcock.
Ei. Vine.
Saps com m'ha costat aconseguir-te la feina?
Tu ets tu.
Jo vaig haver d'anar al bar dels germans Louis
a Bushwick i fumar crac.
No era crac.
No sé què era, però en vaig fumar.
Durant tres hores, creia que m'empassava la llengua.
- Et vaig aconseguir la feina. - Me la van oferir.
El paper era per a un home de 35 anys.
Els vaig haver de convèncer.
I ho tornaria a fer perquè crec que fas màgia.
Només soc un actor, Ron. Un actor que és famós.
Res d'això significa res per a tu? Perquè per a mi sí.
L'homenatge, per al Ben. Vull ballar.
No ho entenc.
Crec que he estat un bon company i un bon amic. T'he estimat.
- Jo també t'estimo. - Però som amics?
- És clar. - Doncs actua com un amic meu.
I tornem a la feina.
Tu ets Jay Kelly, però jo també soc Jay Kelly.
Hem fet això junts. M'ho vas dir tu mateix una vegada.
Te n'has oblidat.
Estic ballant.
Quan em fots a mi, et fots a tu, ho entens?
Estic ballant.
No saps com ser un amic!
Ets un amic que es queda el 15 % dels beneficis.
Si demà no puges a l'avió...
Estic ballant.
Tant de bo fossis l'home que em pensava que eres.
Soc un cocker spaniel ballant al Serengueti.
Jay!
- Alba, ets un àngel. - Jay.
- Balla amb mi. - Vine. El teu papà es troba malament.
És al restaurant. Anem-hi.
Crec que ha begut massa.
Menjava espaguetis mentre feia ioga i ha perdut l'equilibri.
- On és? - A la cuina, amb el metge.
Pare?
Ei.
Estàs bé, valent?
He perdut l'equilibri.
- És sang? - No. És la bolonyesa.
Està bé.
Massa vi.
Ha de descansar.
Ei.
Hi ha molta llum, aquí.
Puc fer res?
M'agradaria haver vist la Daisy.
Saps com és tenir divuit anys.
Ja m'ho has dit i he contestat allò de la crema Brylcreem.
Sí, perdona.
- Me'n vull anar a casa. - Dorm una mica.
No. Vull marxar ja.
- Queda't. Veges Itàlia. - Ja l'he vist.
L'Audrey m'ha posat al vol de les 8:00 des de Pisa.
Estàs enfadat amb mi?
No.
Vull que t'ho passis molt bé i que et quedis fins demà.
Mai tenim l'oportunitat de passar temps junts.
Ha arribat el taxi.
Queda't per a l'homenatge.
Vinga, pare. Queda't, per favor.
I la meva bossa?
Al taxi.
- Encantat d'haver-lo conegut. - Ei.
Adeu, Alba.
Ei!
- Gràcies per la festa, valent. - Pare, vinga.
Ei! Espera!
Ei, pare! Pare!
Pare!
És el Jay Kelly?
Ei.
- Estàs bé? - Sí. Hola.
Un honor compartir homenatge amb tu.
- Gràcies, Ben. - Ei.
- Ja coneixes la Melanie. - Sí.
Les nenes: Seraphina, Lily i Bridget. Els nens: Cassian i Cole.
També hi ha l'Arlo, la novetat al clan.
També la Nana i el Nono. Terry i Ernie. El meu cunyat Spike.
Gran admirador.
La meva ajudant, la Pam. Perdona, som com un cotxe de pallassos.
Perdona per no presentar-te ningú.
Només a Itàlia donen premis a dos homes blancs de mitjana edat.
Seriosament? A aquestes alçades?
L'hi hem d'agrair al Ron, suposo.
Ja, és força incòmode, això. Ja no soc amb el Ron.
- Des de quan? - Fa unes hores.
Em sento de pena. Me l'estimo molt,
però sentia que em cuidava algú que necessita que el cuidin.
Gira tot al voltant dels seus fills i els peus inflats
o la Lois o el que sigui.
Li desitjo el millor, però vull algú més jove i ambiciós.
- O més vell i poderós. - Sí.
A més, hi ha tota aquella dinàmica psicodinàmica.
Sí. S'assembla molt al meu pare.
- O s'hi vol assemblar. - Sí.
M'ho he de repetir sempre: no són família nostra.
- Ni amics. - No.
Els donem un 15 % del que guanyem i volen que els tractem com a amics.
- Els amics no s'enduen un 15 %. - No.
- Hem sentit allò de la teva proesa! - Ben fet, amigo!
- Ja. - Jay Kelly president!
No, de debò. T'hi presentaries?
No, és...
Em doneu un moment?
Ens anirien bé unes entrades més, si te'n sobren.
Me'n sobren totes, Ben.
Gràcies. Te'n dec una.
Deixa-me'n una.
Sí, és clar.
Pugeu tots! Som-hi!
- Digui? - Hola, Jess. Soc el pare.
- Hola. - Pots parlar un moment?
- Què passa? - Doncs soc a Itàlia.
- Ja he llegit la teva heroïcitat. - És una historieta. No és veritat.
- Doncs s'ho han tornat a empassar. - Sí.
- Per què em truques? - Mira.
Em sento malament per l'última vegada.
Em sap molt greu.
No podia suportar aquell paio. Encara el veus?
Sí.
Bé, vull sentir què tens a dir, així que...
- Si és el que necessites i... - Ahà.
Em fan un homenatge aquí, a la Toscana. M'encantaria que vinguessis.
- Des de quan t'importen els homenatges? - Bé...
Bona pregunta. He...
He fet totes aquelles pel·lícules.
¿Et penses que, si vinc i celebro amb tu la teva carrera,
el teu èxit em farà perdonar-te?
- No. - Potser sí, Jay.
Potser sí.
Són 35 anys de la meva vida.
- En tinc 34. - M'agradaria que m'hi acompanyessis.
Per veure el que he fet. Per celebrar-ho.
Ha de tenir algun valor.
I si no?
Podria haver sigut molt bon pare per a tu, Jess.
Volia ser-ho.
Va ser tot allò amb la teva mare i la distància.
No me'n vaig sortir com ho havia planificat.
- És una mica... - Sigues sincer amb mi, Jay.
Deixa de racionalitzar-ho tot i d'intentar defensar-te.
Prou.
Era jove i volia una cosa amb tota l'ànima.
Em feia por treure-li els ulls de sobre i no aconseguir-la.
I tenia raó.
No hi ha una altra manera.
I va voler dir triar...
allò abans que a tu.
Havia de ser temporal.
Només...
fins aconseguir el que volia.
Però ho havia de conservar.
El meu jo dels deu anys t'ensenya el dit.
I el teu jo d'ara?
No et preocupis per mi, papa.
Estic bé. M'encanta el que faig. Tinc amics.
Tindré una bona vida, però no amb tu.
I tu també estàs bé, saps?
Ets una bona estrella de cinema.
Fas molta gent feliç.
Crec que em retiraré de l'actuació.
Has de signar una foto per a la mestra del Theo. T'admira molt.
Què...? Ah.
Mira, Jess. Significaria molt...
- Per a la Helen. - Què?
- Es diu així. Helen. - D'acord. Helen.
- Ho sento. - Per favor...
Em crida el Theo. Que vagi bé l'homenatge.
Adeu, Jay.
Jess!
El famós Ron!
Has vist el Jay Kelly?
No des d'ahir a la nit.
Fins després.
L'homenatge és a les cinc. En punt!
Ron!
Ei! Ron!
Ei.
- Pari. Aturi's. - D'acord.
Estàs bé?
Respira.
Molt bé.
Escolta, em sap greu això de...
Em sap greu.
T'ho agraeixo.
Però em vas fer pensar.
Ahir no vaig dormir. Vaig estar parlant amb la Lois.
I crec que tenies raó.
Arriba un moment que toca reconsiderar.
T'estimo. T'ho dic de debò.
I t'agraeixo la disculpa.
Però no...
No puc continuar treballant amb tu.
No em fa bé.
Els italians et busquen. Tens un homenatge d'aquí a dues hores.
Jo ara agafo un avió, però mira de ser-hi.
Has vingut fins aquí, oi?
Ei, Ron...
Vine a l'homenatge amb mi. Com a amic.
Vull dir...
Hem fet això junts.
Ets qui més vull veure allà.
Soc l'únic que és aquí.
RETOLADOR PERMANENT
ENHORABONA EN EL TEU GRAN DIA, PAPA!
Mira qui hi ha.
Han vingut.
Que bonic.
GUANYADOR DEL PREMI MADUIXERA JAY KELLY
Hola.
Qui collons és?
Ja hi som.
Em considero un home de família com som tots aquí, ens agradi o no.
Som una família.
Tant és, perquè et queden dos segons de vida, hòstia!
No et pensaves que no apareixeria, oi?
El truc és fer el que t'espanta, i llavors és quan et fas valent.
No el decebré.
Què me'n dius?
Sí o no.
Això és un espectacle, collons!
Em presento davant teu...
despullat.
Els meus records són pel·lícules.
Papa, encara no s'ha acabat!
És El xou de Kelly i Kelly!
Amb Kelly!
I Kelly!
I ara, la famosa tombarella de la Daisy Genevieve Kelly!
- Papa, continua! - I la Jessica...
Hilary Kelly farà la seva famosa roda.
I, ara, una mica de màgia. Papa, no hem acabat!
- Què fem, ara? - Kelly!
- I ara... - Espera, papa! T'ho perdràs!
El famós... Papa, t'ho perdràs!
El xarleston de la Daisy, conegudíssim a Hollywood!
Molt bé, ja està.
I el claqué de la Jessica, conegudíssim a Califòrnia.
Kelly!
Perdó.
- Kelly i Kelly! - No, és Kelly i Kelly!
- No, és Kelly i Kelly!
- És Kelly i Kelly!
"Zeli perquè no geli", diu la Kelly.
Puc fer-ne una altra?
Vull tornar-ho a provar.
FI
Subtítols: Adán Cassan