Downloaded from YTS.MX
Kui ma viimati telekas olin, tegin tõsielusaate.
Official YIFY movies site: YTS.MX
MARJORIE S. DEANE LITTLE THEATER NEW YORK CITY - 20.02.2025
Olin hiljuti kapist välja tulnud
ja võitlesin suure hulga internaliseeritud homofoobiaga.
Petsin lakkamatult inimest, keda väga armastasin
ja ma ei olnud mees, kes ma teadsin, et oleksin võinud olla.
Mul tuli idee, et kui ma dokumenteeriks kõik,
mille pärast enim häbi tundsin, ja avaldaksin selle maailmale,
siis äkki aitaks see mul osast oma häbist lahti lasta.
Ma olin enda tehtud saate üle väga uhke.
Pärast selle välja tulemist läksin Twitterisse vaatama,
kas see puudutas kedagi teist,
kes koges sama nagu mina.
Aga esimene asi, mida lugesin, oli:
"Miks on mustanahalisel Jerrodil valge poiss-sõber?“
Ja see on minu süü. Ma tegin vea.
Olin homofoobias nii kinni, et unustasin rassismi.
Ma ei tea, kas kedagi teist on internetis kiusanud
kamp mustanahalisi geimehi, aga ma võin öelda, et see pole tore.
Nad olid mu vastu nii õelad.
Nägin säutsu,
kus keegi postitas pildi kährikut hoidvast valgest mehest
ja ütles: "Vaata, seal lähevad Jerrod ja ta peika.“
See oli laastav, aga veidi naljakas. Mis tegi selle hullemaks.
Lugesin kõik selle pasa läbi. Ma ei suutnud eemale vaadata.
Lugesin iga sõna läbi.
Tean, et mõtlete: "Jerrod, pane lihtsalt telefon käest.“
"Sul ei ole seda jura vaja.“ Ma ei suutnud.
Kas olete kuulnud kuulsusi ütlemas asju nagu:
"Ma ei vaata eriti Twitterit. Ma ei loe kommentaare.“
Nad valetavad teile.
Kõik loevad iga sõna, isegi eraklikud kuulsused.
Nii et, kui tahad Daniel Day-Lewisele midagi öelda...
pead lihtsalt säutsuma: "Hei, Daniel Day-Lewis! Käi perse!“
Ta loeb seda paska.
Inimesed räägivad nii isiklikku paska minust
ja mu elust ja mu sekselust.
Keegi ütles, et ma vihkan ennast, mustanahalisi mehi
ja et ma sebin ainult valgete meestega, aga see ei ole tõsi.
Olen siin, et öelda teile, et see on vale. Olen paljude mustanahalistega sebinud.
Lihtsalt minu mustanahalise mehe tüüp on üsna maskuliinne.
Nii et vahel satun seksuaalselt konkureerivatesse olukordadesse,
kus kumbki ei taha alistuda.
Nii et hoiame oma riistasid nagu Mehhiko relvavõitluses.
Mõlemad mõtlevad: "Hästi, sina ime mu riista.“
"Ei semu, sa ime minu riista.“
Nagu 69 kolmeni lugemise peale.
See jama kestis nädalaid.
Lugesin nädalaid enda kohta nii palju ja hakkasin hulluks minema.
See tegi mu tunnetele haiget ja pidin midagi tegema.
Hakkasin mustanahalise terapeudi juurdes käima,
et aru saada, miks mul valge peika on.
Juba esimesel kohtumisel ladusin kõik letti.
Sõitsin ta uksest sisse.
Ja pärisin: "Ütle, kas olen Clarence Thomas?“
Mille peale ta kostis: "Okei.“
Ja ütles: "Rahu, Jerrod. Võta mantel seljast, sea end sisse.“
Ja ta küsis mult, mis valesti on.
Ja ma ütlesin talle, et internet on mu vastu õel.
Ta uuris: "Mida nad ütlevad?“
Ja ma lihtsalt lugesin,
kuidas keegi ütles, et mul on valge peika,
sest mul on valgete inimeste ees alaväärsuskompleks.
Ja mu terapeudi huvi kasvas.
Ta ütles: "Okei, Jerrod, analüüsime seda.“
"Räägi mulle oma lapsepõlvest.“
"Räägi mulle oma suhetest valgetega.“
"Oled sa kunagi end alaväärsena tundnud?“
Ja ma mõtlesin sellele, päris esimest korda.
Lapsepõlvele tagasi mõeldes,
mu rajoonis olid pea kõik mustanahalised.
Mu põhikool oleks võinud olla NAACP-i korraldatud eksperiment.
Päriselt, nad mängisid igal hommikul Whitney Houstoni riigihümni.
Kas pole hullumeelne?
Mu vanaema töötas meie koolisööklas.
Kõik meie naabrid olid mustanahalised, välja arvatud
üks perekond, kes elas
majas meie tupiktänava lõpus.
Aga neil kõigil, ja see on tõsi,
oli mingit sorti vaimupuue.
Nii et ma ütlesin oma terapeudile:
"Ma ei usu, et mul on alaväärsuskompleks.“
"Sest esimesed kolmteist aastat oma elust pidasin kõiki valgeid hulludeks.“
See on tõsi. Ma tegelikult pidasingi.
Esimene valgete film, mida nägin, oli "Forrest Gump“.
Vahtisin lihtsalt ekraani mõeldes:
"Kuidas valged inimesed maailmas hakkama saavad,
kui nad nii hullud on?“
Teate, mis tekitas halva tunde? Et mustanahalised mu peale kurjad olid.
Olete kunagi seda kogenud? See ei ole hea tunne.
Keegi ei suuda seda taluda.
Ja mis tekitab hea tunde, on see, kui sa mustanahalistele meeldid.
Kõndisin ükspäev tänaval
ja üks mustanahaline lasi autoakna alla ja ütles:
"Ojee, ma näen sind.“
Keda? Mind? Sa näed mind?
Ajasin selja sirgu. Ja teate, mis tunde see minus tekitas?
Tundsin, et mind nähakse. Armastan mustanahaliste heakskiitu.
Ärge saage valesti aru. Valgete heakskiit meeldib ka.
Valge heakskiit annab mulle rahalise kindlustunde.
Tahan mustanahalistele meeldida, aga meeldisin ühele HBO valgele naisele
ja olen sellest saati multimiljonär. Nii et see on erinev.
Aitäh. Aitäh. Ütlen talle edasi.
Ma olin väga ärevil. Ma olen ärev inimene.
Mu ärevus on väga spetsiifilist liiki.
Tunnen kõige rohkem ärevust, kui kõik on rahulik.
Olen väga närviline, kui asjad lähevad hästi.
Ootan paratamatut.
Kui oleksin 11. septembri terrorirünnaku ajal New Yorgis elanud,
oleks see olnud minu jaoks emotsionaalselt valideeriv kogemus.
Ei, ma ütlen miks. Sest ma oleksin välja läinud.
Oleks olnud rahulik päev, linnukesed siutsumas.
Äkitselt tabab hoonet lennuk
ja mu esimene mõte oleks olnud: "Ma ju ütlesin,
et midagi halba juhtub.“ Just see toimub mu südames.
Ma olen närviline ja toon selle ärevuse enda suhtesse.
Mina olen suhtes see ärev pool. Sest armastuse juures on pöörane see,
et kui keegi ütleb, et armastab sind,
siis pead neid lihtsalt uskuma.
See on pöörane. Kas see pole teie jaoks hullumeelne?
See on pöörane. Mul on rohkem tõendeid vaja.
Äratasin oma poiss-sõbra keset ööd üles ja küsisin: "Kas sa armastad mind?“
Üritasin teda raputada, et ta valmis poleks.
Ma mõistan pulmi.
Noorena mulle pulmad ei meeldinud. Mässasin nende vastu.
Sain kurjaks, kui mu sõbrad mind enda pulma kutsusid.
"Miks sa mind sellele keskpärasele üritusele kutsud?“
Kana on kuiv, sa mängid top 40-ne hitte.
Ma pidin lennu broneerima, et sinu otsustamist vaadata.
Ma tulin nii kaugelt, et vaadata, kuidas sa oma isaga valssi tantsid.
Käi perse. Ma tundsin nii. See oli enne armumist.
Nüüd mõistan, et pulma mõte ei ole pidu.
Pulm on tunnistajate pärast.
Sellepärast teed pulmad.
Pulma ajal saad inimese,
kes väidab, et ta sind armastab, enda kõrvale seisma panna.
Kutsud kõik inimesed, keda elus kohanud oled.
Su pere on seal, tema pere on seal.
Kutsud uksehoidjad hoonetest, kus sa isegi enam ei ela.
Nad on kõik seal.
Paned kõik parimad sõbrad enda taha ritta
seda tolgust vaatama.
Kogu tseremoonia mõte on, et sa pöördud tema poole ja ütled:
"Mida kuradit sa minu armastamise kohta rääkisid?“
"Nüüd ütle neile. Su tädi lendas kohale.“
"Ütle oma tädile, et sa tahad minuga surra.“
"Ütle kuni surm meid lahutab.“
Selleks peetakse pulmi. Ma...
Nüüd ma mõistan seda, sest olen armunud ja tahan abielluda.
Jah, tahan küll. Armastan oma peikat väga.
Ta on mu parim sõber. Mulle meeldib iga meie koos veedetud hetk.
Mulle meeldib olla ta süles, kui ta Mariot mängib.
Loodan, et oleme elu lõpuni koos.
Meil oli just 6. jaanuaril aastapäev.
Jah.
Ta ründas mu kapitooliumi süda.
Talle ei meeldi, kui ma seda ütlen, aga mulle see meeldib.
Ja see on minu jaoks nii uus. See on nii põnev.
Ta on minuga võrdne ja see on väga tähtis,
et oled endaga võrdsega. Ärge mõistke valesti, me oleme erinevad.
Meil on palju erinevusi. Kasvasime erinevalt üles.
Kuulame erinevat muusikat.
Ma kasvasin üles, kuulates palju räppi, palju Jay-Z'd.
Nii et kõik mu lemmiklaulud on tavaliselt relvaga narkodiilerist,
kes tegi, mida vaja, et ellu jääda.
Ja mu poiss-sõber kasvas üles kuulates palju Björki.
Ja Joanna Newsomi.
Nii et kõik tema lemmiklaulud räägivad varblasest, kes teeb aborti.
Nii et oleme väga erinevad, aga arvan, et oleme võrdsed.
Ja see on oluline.
On oluline olla endaga samaväärsega.
Sa pead olema.
Sest kui sa tunned, et sul on vedanud, siis sind petetakse.
Ja kui sa tead, et neil on vedanud,
siis otsid pidevalt väljapääsu.
Nii et peate olema samaväärsed. Mina ja mu peika oleme samaväärsed.
Ma olen rikas ja ta on valge, seega oleme samaväärsed.
Oleme tasa.
Aga ma muudkui võrdlen ennast temaga.
Kõike, mida mu peika teeb enda parendamiseks,
võtan isikliku süüdistusena minu vastu.
Näiteks kui ta tõuseb voodist enne mind,
tunnen ennast laisa luuserina.
Ma... See on parim näide, mida oskan tuua.
Ostsime William-Sonomast vahvliküpsetaja,
sest ma armastan vahvleid. Armastan vahvlipäeva.
Olin juba eelmisel õhtul õhinas.
Küsin peikalt: "Kas sa teed homme vahvleid?“
Ta vastab, et jah. Ma...
Ma magan oma kaheksa tundi täis ja ärkan üliõnnelikuna. Nagu jõulud oleks.
Lähme alla ja mu peika küpsetab vahvleid,
aga siis me serveerime oma vahvleid erinevalt.
Mulle meeldib võtta vahvlid ja rebida need väikesteks tükkideks.
Ma teen väikese vahvlimäe, nagu Crumbli vahvlimäe.
Siis sulatan pool pakki Kerrygoldi võid
-ja kallan vahvlid rohke võiga üle. -Jah.
Siis ma otsin kõige odavama siirupi, mida leida annab.
Ei mingit orgaanilise A-klassi vahtrasiirupi jura.
Midagi Log Cabini tüüpi.
Ma armastan seda.
Ja siis kallan vahvlid Log Cabiniga üle.
Siis ma panen taldriku 14 sekundiks mikrolaineahju.
Et kõik sisse tõmbaks ja veidi mullitama hakkaks.
Ja ma lähen lauda. Nii armastan ma vahvleid süüa.
Mu poiss-sõber eelistab enda vahvleid lusikatäie
crème fraiche'i ja käputäie marjadega. Nüüd...
see ei peaks mind häirima.
Keda huvitab? Me sööme vahvleid erinevalt.
Aga võrdlusmoment hiilib ligi. Istun lauas,
vaatan oma vahvleid valguse käes säramas.
Vaatan üle laua peikat ja tema vahvleid,
jälle enda omi ja siis tema omi
ja enda omi ja prahvatan:
"Olen sinu jaoks lihtsalt mustanahaline?“
"Kui mind vaatad, näed ainult kõrge kolesterooliga mustanahalist,
just nagu mu isa ja tema isa enne teda.“ See oli ebaõiglane. On hommikusöök.
Aga ma võrdlen pidevalt.
Ma võrdlen kogu aeg kõike, mida teeme.
Mõtlen sellest, kuidas me toimime.
See, kuidas me üksteisega suhtleme, on tähtis.
Ja õpin oma suhtes vihaga toime tulema,
sest ma olen väga tundlik ja mu tunded saavad kogu aeg haavata.
Kogu aeg.
Vahel ütleb mu peika asju moel, millest saan aru,
et talle ei ole kunagi näkku virutatud.
Mõistate? See on toon, mida ta kasutab.
Ta on vahel passiiv-agressiivne
ja passiiv-agressiivsus on valgete vägivald.
Aga ma ei saa temaga kakelda.
Geisuhted ei toimi nii. Ma arvasin, et need toimivad nii.
Arvasin, et kui saan tema peale pahaseks, klaarime nagu mehed.
Ilma politseita. Ilma politseita. Esimene, kes maha kukub, vabandab.
Nii see ei tööta. Pean ikka tundeid väljendama.
Ja pean talle ütlema, kui ta on minu tundeid riivanud.
Aga minul on seda väga raske teha,
sest see on väga gei.
Ärge saage valesti aru. Ma võiks igavesti ta riista imeda.
Ma ei ütle talle, et ta on mu tundeid riivanud.
Pagan võtaks, ma olen mees.
Tahaksin. Tean, et... Vaata, tahaksin suuta Michaelile öelda,
kui olen haiget saanud, sest nii oleks õige.
Aga kahjuks
oskan ma väga hästi varjata tundeid inimese eest, keda armastan.
Ja kui sa oled milleski väga hea, on seda raske mitte karguna kasutada.
Ja sa saad olla tagasi hoidmises hea.
Tagasi hoidmine on mäng, mida ainult üks teist teab, et mängite.
Ja mängu eesmärgiks on saada nad sinult küsima, mis viga on, ilma,
et sa neile kunagi ütleksid, et midagi valesti on.
Sa pead tegema järgmist. Esiteks ei tohi sa pahane tunduda.
Siis oled kaotanud. Sa ei tohi pahane paista.
Sest siis nad teavad, et sa hoolid, ja kõik teavad,
et suhtes on võim selle käes, kes hoolib vähem.
Nii et ära tundu pahane.
Sa pead tunduma hõivatud.
Päriselt, pead jätma mulje,
nagu püüaksid lahendada keerulist matemaatilist võrrandit,
mida nad mõista ei suudaks. Sa pead oma peas olema.
Ära ütle midagi välja,
aga mõtle: "Oot, kui kaks pluss kolm on viis...“
Ja alguses, alguses nad ei märka.
Nad ei küsi sult, mis viga on.
Nad küsivad midagi tavalist nagu: "Mida sa õhtusöögiks tahad?“
Ja see ajab su täiega närvi.
Aga see tähendab, et pead rohkem püüdma.
Hakkad kogu oma kiindumust tagasi hoidma.
Kogu kiindumust. Ära näita mingit kiindumust välja,
aga jaga seda nende ees kõigiga, kes ette satuvad.
Ja kui keegi külla ei tule, suuna see koerale.
Müran põrandal koeraga ja räägin:
"Kes on parim poiss majas?“
"Kes on mu lemmikpoiss?“
Ära naera. Ära naera.
Mitte enne, kui nad toast lahkuvad. Siis võid kõvasti mille iganes üle naerda.
Loodetavasti tulevad nad joostes küsima, mis nii naljakas on.
Sa kostad lihtsalt: "Ei miski.“
Ja lõpuks, lõpuks, vahel võtab see paar päeva,
küsivad nad sinult: "Mis viga on?“
Ütlen teile ausalt, vahel võtab mu peikal
küsimine nii kaua aega
ja ma olen nii vihane, et vastan talle: "Mida?“
"Kallis, miski ei ole halvasti.“
"Kas sinuga on kõik hästi?“
Sest vahel satub meie koju vaimne vägivald.
Ma tahan olla parem. Tegelikult ma pean olema parem.
Tunnen, et tahan suhtes küpsemaks saada.
Tahan suuta olla kogu aeg väljendusrikas ja avatud ja aus.
Ma tean, et see on suhtes väga oluline.
Ja see on meie suhtes väga oluline,
sest me oleme avatud suhtes,
mis oli tema idee.
Minu idee oli petta.
Ja elada salajast elu
ja lasta valel koormata mu hinge ja tulla koju ja istuda vaikselt
väga pikalt sissesõiduteel nagu mu isa.
Sest ma ei tahtnud seda avada. Ma kardan teiste inimeste hukkamõistu
ja ma tunnen, mida osad teist nüüd mõtlevad.
Mõtlete: "Mis on avatud suhe ja miks seda teha?“
"Ja kui sa päriselt kedagi armastad,
kas sa ei saa siis selle ühe inimesega olla?“
Ja vastus on ei. Ma tahan kogu aeg kõiki panna.
Päriselt, iga kord kui olen uues ruumis,
mängin peas väikest mängu nimega "Kui need uksed suletakse...
keda ma esimesena panen?“ Ja mul on nimekiri.
Ja lisanimekiri. Ma olen väga seksuaalne inimene
ja ma õpin seda enda juures aktsepteerima.
Ja ma ei saa veeta elu oma seksuaalsust alla surudes.
Ja ma ei saa teeselda, et tahan ainult ühte inimest panna,
sest see vale on heterotele reserveeritud.
Seda te kõik teete. Näen seda kogu aeg.
Õhtustasin hiljuti oma sõbra ja ta abikaasaga
ja rääkisime näitlejatest ja keegi mainis Sydney Sweeney't,
kes on ilus näitleja ja keegi küsis mu hetero sõbralt,
mida ta Sydney'st arvab. Ja ta valetas...
kasutades sõna, mida hetero mehed kasutavad ainult oma naise juuresolekul.
Ta ütles: "Eh, eh, Sydney? Ta on ilus.“
Nii ta seda ütleski. Ta hääl tõusis oktaavi võrra.
Ta ütles: "Ta on ilus.“
"Tal on kaks silma ja nina ja suu.“
Ja mu pilk ütleb: "On ta sinu meelest ilus
või sa tahad pärast jõusaali ta tagumikku lakkuda? Kumb siis on?“
Ma mõistan. Keeruline on nii läbipaistev olla,
sest avatud suhted nõuavad palju läbipaistvust,
mis võib olla hea asi.
Oleks ilus olla kellegagi avatud ja aus,
aga võib ka olla väga keeruline öelda inimesele, kellest hoolid,
et tahad kellegi teisega magada. See võib keeruline olla.
Sest see tähendab, et vaiksel teisipäeval kodus,
kui mu poiss-sõber pikutades head raamatut loeb,
Le Cabo küünal põleb ja muusikaks on "NPR Tiny Desk“.
Pean ma rahu häirima ja talle otsa vaatama ning ütlema:
"Kuule, selle asemel, et õhtu siin sinuga veeta,
ma arvan, et tahan minna ja seda 23-aastast kurku keppida.“
"Jõuan õhtusöögiks tagasi.“ See on keeruline.
Seda on teile raske öelda. Vaadake, kuidas te reageerisite.
Mis on tagajärjed? Mida see tähendab?
Sest inimesed arvavad, et avad suhte,
sest oled seksist partneriga tüdinenud.
See pole tõsi, see pole minu puhul tõsi.
Minu jaoks on tegelikult väga uus seksida kedagi armastades.
See on väga uus.
Mu poiss-sõber on ainus, keda olen pannud ja austanud.
Ma ei teadnud, et seda pidi tegema. Minu viga.
Ma austan teda väga ja meie seks on väga kirglik.
Tema käte vahel tunnen ennast maailmas kõige turvalisemalt.
Nii et ma armastan meie seksi. See on väga ühendav.
Vaatame üksteisele silma ja vahetame silmi. Mõistate?
Nagu vaatad vasakule, paremale, vasakule?
Kui sa nagu vahetad silmi ja see on nii tähendusrikas.
Mu peika on mu Clair Huxtable. Teate, nagu...
Hei, see saade ei vägistanud kedagi. Mida ma ütlen...
Mida ma ütlen on, et kasvasin "The Cosby Show’ga“ üles
ja Cliff ja Clair Huxtable olid minu jaoks oluline paar.
Nad olid kaks inimest, kes austasid üksteist väga.
Nad olid professionaalid. Armastasid üksteist.
Nad kasvatasid koos peret.
Ja nii vaatan ma oma peikat. Kedagi, kellega pere kasvatada.
Ja ma armastan meie tähenduslikku seksi.
Aga... vahel
tahan ma ka
hoora, keda ära kasutada.
Ainult mina? Hästi, olen siis ainus.
Teate, lihtsalt võõrast internetist,
kes tuleb ja laseb ennast domineerida.
Keegi, keda ma ei austa üldse. Nad ei austa mind ka.
Keegi, kes tuleb sinu juurde, küsib pudeli vett
ja ma annan neile odava plastikpudeli.
Klaaspudelid on minu ja mu armsama jaoks,
aga nemad saavad krõbiseva Poland Springsi pasa.
Keegi, kelle juuresolekul ma ei kasuta isegi oma päris häält.
Ma räägin paari oktavi võrra madalamalt nii: "Jah, mis toimub?“
Ma olen rohkem domineeriv. Nad tahavad domineerivat.
Nad tahavad, et ma neid kägistaksin. Mulle meeldib kägistamine.
Mõistate?
Olete kunagi kedagi liiga palju kägistanud?
Teate, millest ma räägin?
Nad hakkavad natuke värisema ja köhima. Ma armastan seda.
Ma armastan inimeste suhu sülitada.
Teed seda? Tead, millest ma räägin?
Ja mitte kerget vihma.
Ma mõtlen nagu emalind, kes oma järglasi toidab,
nagu sügav, peaaegu rassistlik,
nagu sügav, auhinda silmas pidav sülitus alt lõunast.
Sa sülitad alla madalale,
aga see läheb nende suust mööda ja neile silma.
Ma olen väga pikk, nii et kui ma kedagi tagant trukin,
siis ma üritan võtta oma vasaku jala
ja minna ümber ja neile näkku astuda.
Lihtsalt must Nike'i sokk nende näol
ja räägin nendega: "Sulle meeldib see pask, on nii?“
"Jah, võta seda. Tee issi jaoks lahti.“
Igatahes, ma ei taha seda Clair Huxtable'ile teha.
Tal on siidist pidžaama seljas, ta on advokaat...
ta läheb hommikul tööle.
Suhe on avatud,
mis tähendab, et mu poiss-sõber saab ka teistega seksida.
Ja kui aus olla, mulle see ei meeldi.
Ei meeldi üldse. On äge, kui mina seda teen,
aga mitte tema.
Sest me peame teineteisele rääkima, mida me teinud oleme.
Ma ei taha mõelda oma armsamast musta Nike’i sokiga näol.
Ja mu peika on veel väga kirjeldav ka.
Vahel kasutab ta sõnu, mida ma ei saa peast välja.
Viimane mees, kellega ta magas,
tema sõnul oli ta riistal raskust.
Ma olin nagu mida? Seda sõna ei kuule iga päev.
Sellel oli "raskust“?
Ma pole pärast seda prügikotte samamoodi vaadanud.
Ma küsisin: "Tal oli raske riist?“
Ma ei taha, et ta minuta seksib.
Tekib tunne, nagu mind petetaks.
Vaadake, vaadake. Kas te teate, mis petta saamine on?
See on see, kui pead vaatama, kuidas sinu armastatut
paneb keegi teine. Nüüd see mulle isegi meeldib.
Teate miks? Sest kui mu peika kogeb
lõbusat seksuaalset kogemust kellegagi, kes pole mina,
siis ma ei taha mälestusest välja jääda.
See on kõik.
Kui ta sellest hiljem mõtleb,
tahan saada öelda: "Ei, ei. Mäletad, et ma panin nurgas pihku?“
"Ära mind unusta.“
Ma ütlen, mis on suhete juures ilusat.
Väga, väga ilus asi, mida ma ei teadnud, et vajan,
mis on minu jaoks väga tähtis.
Ma armastan, et on keegi, kes saab minu eest mu emaga rääkida.
See on tähtis, see on petukood.
Sest meie kõigi elus tuleb aeg,
kui mõistame, et meie emad on hullud.
Ja ta on. Su ema on hull. Su ema elukaar...
ta muutub vastutustundlikust naisest, kes sulle võileibu tegi,
väga jutukaks naiseks, kellel pole piire.
Selliseks, keda lennul enda kõrval näha ei taha.
Selleks saab sinu ema. Su ema on hull.
Tean, et mõned teist vaatavad ja mõtlevad:
"Ta ei räägi minust. Mu ema pole hull, ta on äge.“
Ei, see tähendab, et su ema on alkohoolik.
See pole äge. See on hull, vastutustundetu naine.
Su ema on hull Ja sellepärast on teil pere grupivestlus.
Pere grupivestlus on seal, et sina ja su õed-vennad
saavad kordamööda vastata jamale, mida see hull naine saadab.
Pildid imelikest lastest, keda sa näinud pole,
või teiste inimeste jõulutuledest. Su ema on täiesti hull.
Su ema on kas hull või ta on surnud, aga oli hull.
Need on ainsad valikud. Kõik emad pööravad ära. Kelle süü see on?
Ma ei tea. Ilmselt sinu isa.
Sest su isa muutus vaikseks.
Su isa ütleb iga aastaga aina vähem sõnu.
Mu isa istub nüüd vaikselt nurgas
ja ütleb vahel harva midagi suvalist nagu:
"Njaa, ei tundu nagu pühapäev.“
Ja ma kostan: "Vabandust, härra. Mida kuradit sa räägid?“
Täna on pühapäev.
Su isa muutus vaikseks ja ema läks hulluks.
Kõik emad lähevad hulluks, sest kõik emad radikaliseeruvad.
Nad ei tea, mida kogu emaenergiaga teha.
Miski radikaliseerib nad.
Kui sul veab, meeldib su emale äkitselt aiandus.
Palju õnne, sul läks hästi.
Aga su ema on ilmselt nüüd QAnonis.
Või kui sa oled nagu mina, siis on su ema täielik usuhull.
Nagu mu ema armastab nüüd Jeesust.
Me kasvasime üles kirikus käies, aga see ei olnud nii.
Miski selle naisega muutus.
Nüüd mu ema armastab Jeesust. Ta armastab teda.
Ta kannab kõiki tema kaupu.
Tsiteerib kogu aeg Jeesuse laulusõnu.
Jeesus on ta lemmikräppar. Ta ei suuda Jeesuse naasmist ära oodata.
See on tema teema. Ta ei suuda Jeesuse tagasitulekut ära oodata.
Ja ma ütlen emale kogu aeg: "Ma tean kuulsusi,
keegi neist ei veeda aega oma suurimate fännidega.“
Ei, ma pean talle ütlema.
Ütlen talle: "Kui Jeesus tagasi tuleb, ei tule ta sinuga tegemist tegema.“
Jeesus kardaks mu ema.
Jeesus kohtleks mu ema, nagu seda naist, kes Selena tappis.
Ta jääks 1000 meetri kaugusele.
Vahel...
Tunnen, nagu võitleksin jumalaga
oma ema hinge üle.
Ma ei oska öelda, kes on ees.
Sest ma muudkui maksan ta asjade eest
ja ta tänab Jeesust.
Ja see ajab mind närvi.
Kohe väga. Olen väga spetsiifilises NBA-mängija tüüpi situatsioonis,
kus ma olen meie perekonna toitja. Nad on kõik mu Instacarti kontol.
Maksan kõigi toidu eest.
Ja kui aus olla,
see muudab mind Reagani ajastu vabariiklaseks. Veidi.
Veidi. Näen, kui palju raha nad toidule kulutavad.
Mõtlen, kas ma ei saa neile lihtsalt saata juustukera
ja koti riisi nagu 80-ndatel. Nad peavad liha sööma?
Ei, te ei mõista.
Mul on telekas saade ja kõik nad lähevad võluväel pensionile.
Ja ma ei saa austust, mille olen ära teeninud.
Ma ei. Nagu ma eriti...
Arvan, et mu perel peaks ukse kõrval minu pilt olema.
Nad peaks palvetama minu korteri suunas
viis korda päevas. Ma tõesti usun seda.
Nad peaks hakkama mind kutsuma auväärseks Jerrod Carmichaeliks,
nagu ma oleks Elijah Muhammad.
Ma tahan kiitust, aga ma ei saa seda ja see teeb asja minu jaoks raskeks.
Nagu vahel on nendega raske koos olla.
Teate?
Mul on raske perega aega veeta, sest...
Ma ei saa nende ümber olla mina ise, sest kes olen, solvab neid.
Ja nad keelduvad teraapiasse minemisest,
nii et nad ei tea, kes nad tegelikult on.
Tegelikult on probleem selles, et ma olen gei ja nad ei loe.
Vahel ma olen nendega koos teatud perioodid.
Ma olin just nädala Põhja-Carolinas....
Lähen sinna mingiks... Üle nädala mu hing vastu ei pea.
Ja lõpuks mängime Unot.
Teate küll, jura, mida teete inimestega, keda te nii hästi ei tunne.
Kui mõni mu päris sõber tahaks Unot mängida,
viskaksin nad majast välja.
Aga ma teen neid asju emaga, lihtsalt üritades leida asju aja täiteks.
Ma jõudsin laupäeva õhtul kohale ja mu ema küsis minult,
kas läheksin temaga pühapäeva hommikul kirikusse.
Nõustusin ja ütlesin jah.
Ja see oli viga. Te kõik teada seda.
See on viga. On asju, mida ma ei peaks tegema
ja kirikusse minemine on üks neist.
Mul on kirikus raske.
Kas te olete kunagi ruumis targim inimene olnud?
See olen mina kirikus. Kas olete kunagi ringi vaadanud
ja mõelnud tõeliselt süngeid, halvustavaid mõtteid?
Vaatan kõiki neid prouasid kirikus eredates riietes
ja suurte mütsidega ja mõtlen:
"Oh sa vaene, armas, loll tolgus.“
Sest kui juba kord tead, et kirik on püramiidskeem,
on seda raske unustada. Mina tean seda, mu ema mitte.
Istusin tema kõrval kirikupingis
ja oli almuse aeg, mis on nende lemmikaeg.
Nad peavad panema raha väikestesse ümbrikutesse.
Nii käivad asjad kirikus. Nad peavad jumala eest raha peitma.
See on väike maskeraad Jeesusele. Preester tõusis püsti
ja ütles midagi... Minu meelest oli see hullumeelne.
Preester tõusis kantslis püsti ja ütles...
"Hästi, võtke oma ümbrikud välja,
sest jumal ütles mulle...“ Oh ei!
Kõlab juba täiesti tõestamatuna, vend. Jumal ütles sulle?
Seda ta ütles. Ta ütles: "Jumal ütles mulle...
seeme, mille külvate täna.“
Ta ütles nii: "Seeme, mille külvate.“
"Jumal ütles, et vähemalt kümnekordistab selle reedeks.“
Ta ütles just seda: "Reedeks.“
Istun seal ja üritan naeru tagasi hoida. Nagu päriselt?
Nagu jumal sosistaks Põhja Carolinas
mingi 80-aastase mustanahalise kõrva.
Nagu jumal on... Nagu jumalale kuuluks FanDuel.
Ei, ütle talle, et flipin selle. Ütle, et ta ei muretseks.
Ära muretse. Kõik, mis annavad, saavad reedeks tagasi.
Ära muretse. Ja minu meelest on see hullumeelne.
Ja siis vaatan vasakule, kuidas ema käekoti poole sirutab
ja võtab 20 dollarit minu raha.
Vaatan, kuidas ta paneb raha ümbrikku ja ümbriku kandikule.
Kandik haihtub igaveseks.
Istun seal. Kas vaatate kunagi vanemaid mõeldes: "Päriselt?“
Veidi nagu: "Sinu sperma, tema munarakk?“
"Mina? Kuidas?“
Ja mul on nende inimestega veel terve nädal veeta jäänud.
Ma ei käi Põhja Carolinas tegelikult vanemate pärast.
Vaid sellepärast, et mu vennal on viis last, keda ma väga armastan,
väga kindlas järjekorras, kui aus olla.
Kõik ei ole võrdsed. Mul on kindel lemmik.
Ütlen teile järjestuse. Teisel kohal...
Teisel kohal on ta kaks vanimat, kes on minu meelest väga ägedad
ja ma tahan, et nad mind ägedaks peaksid, aga ma ei usu, et nad peavad.
Ja vahel nad postitavad pilte kuulsustest
üritustelt, kus ma ka olin. Ja see teeb haiget.
Mõtlen: "Kui te ei postita oma gei onu...“
Nii et nad ei ole mu lemmikud. Mu lemmik on mu vennatütar Lorden.
Armastan Lordenit ülipalju. Ta on kaheksane.
Ta on väga tark. Ta on väga naljakas.
Ta on väga karismaatiline. Mulle meeldib temaga koos aega veeta.
Viisin ta mänguväljakule. Jooksime pargis ringi,
käisime kiikumas ja karusellil.
Ja Lorden tahtis, et ma temaga liumäest alla laseksin.
Ta võttis mu käe. Ja viis mu liumäe tippu
ja istusime maha. Ta istus minu kõrvale.
Enne alla laskmist pööras Lorden ringi, katsus mu pead ja ütles:
"Onu Rod,
mulle meeldivad su juuksed.“
"Need on pehmed.“
Ja ma ütlesin:
"Ma hoolitsen kogu su ülejäänud elu su finantside eest.“
Ja ma mõtlen seda. Ma mõtlen seda. Teate, kuidas ma tean?
Olime pargist lahkumas, tagasi autosse minemas
ja pidime tiheda liiklusega tee ületama
ja Lorden jooksis peaaegu bussi ette.
Ja mõistsin sel hetkel, et kui oleks vaja olnud,
oleksin Lordeni eest ära lükanud
ja ise bussi käest hoobi saanud, sest armastan teda nii väga.
Ja oleksin seda teinud,
kuigi see oleks mu pere jaoks rahaline katastroof.
Ma ütlen teile ausalt. Võiksite kas või kogu mu pere
selle bussi ette panna. Nii et...
Ma ei ürita eludele hinda panna, sest ta on kaheksane
ja ta potentsiaal on piiritu, aga ma olen üks miljonist. Nagu see...
On väga ebatõenäoline, et see juhtub peres kaks korda.
Nagu...
Ma tahan, et ta elaks, aga kas olete kunagi lapse matusel käinud?
See pole nii kurb kui arvate.
Ei, enamasti räägivad inimesed hüpoteetiliselt, nagu:
"Oh, ta oleks võinud kunagi presidendiks saada.“
Ja sa mõtled: "Jah, muidugi. No, kui me lihtsalt asju välja mõtleme.“
Ütlen, et kuni ma elus olen, leiname Hawaiil.
Igatahes, ta on elus. Oleme kõik elus.
Meil oli koos nii tore nädal. Mul oli Lordeniga nii tore nädal.
See pani mind mõistma, kui väiklane ma olin, et olin rumal,
et tahtsin perelt nii palju kiitust.
Lasin oma kaitse alla.
Ja... Ma...
Ma ei tea, mulle jõudis kohale, et saan
pere eest hoolitseda ja see on hea asi.
Ja mul oli mõte, et enne, kui lähen tagasi New Yorki gei olema,
mõtlesin...
Käisin rahaautomaadist läbi ja võtsin paar tuhat dollarit välja
ja mõtlesin selle ema sokisahtlisse peita.
Kehastusin pühadejänese rolli.
Mõtlesin: "Ma peidan selle ära.“
Ja hakkasin ette kujutama ema nägu, kui ta raha näeb.
Ja ma mõtlesin: "Selle nägemine teeks ta nii rõõmsaks.“
Ja kui ma raha ema sokisahtlisse panemas olin,
jõudis mulle kohale.
Ja ma kuulsin ainult preestri häält...
ütlemas; "Seeme, mille külvad täna.“ Ja ma mõistsin, et jumal on võitmas.
Ta võidabki.
Kodus olemine...
Põhja Carolinas. Kutsun seda ikka koduks. Imelik, kas pole?
See on minu jaoks veidi raske, sest...
mu vanemad elavad majas, kus üles kasvasin.
Ja ma olen seal.
See on lihtsalt... See on ajakapsel, nagu see...
See tuletas mulle meelde, kui väga püüdsin hetero olla.
Olin väike laps, kes püüdis kogu hingest
olla hetero, lihtsalt väike teismeline.
Vaatasin lapsepõlve kapis kõiki Rockaweare.
Girbaud ja mõnda Sean Johni. Teate küll, üritasin lahe olla.
Vanemate elutoas,
vaadates kohta, kus vanasti arvuti oli.
Mäletan, et kui olin põhikoolis
ja jõudsin enne vanemate töölt tulekut koju
ja mul oli üksi 15 või 20 minutit.
Tavatsesin võtta ema piibli, mida ta toas hoidis,
ja peitsin selle väiksesse sahtlisse.
Ja siis tal oli poster "Jalajäljed liivas“.
Võtsin selle ja pöörasin ümber, et Jeesus ei näeks.
Ja siis avasin BiLatinMen.com lehe...
ja peksin pihku, aga see iseloomustab, kui väga proovisin hetero olla.
Pärast seda võtsin piibli sahtlist välja
ja keerasin postri tagasi ümber, et Jeesus saaks vaadata
ja ma sundisin ennast hetero pornot vaadates pihku peksma,
sest ma tean, et Jeesusele tussud meeldivad.
Ütlesin: "Oled nüüd mu üle uhke? Vaata mind, jumal.“
"Tulen tüdrukute peale.“ Üritasin nii väga hetero olla.
See oli väljakutse.
Suurim väljakutse tabas mind 2000. aasta jaanuaris.
See oli siis, kui D'Angelo...
lasi välja muusikavideo laulule "Untitled, (How Does It Feel)“.
See oli suur hetk. Mõned teist ei tea,
millest ma räägin, aga ärge muretsege, mulle pakub suurt naudingut
selgitada, miks see oluline oli.
D'Angelo on neo souli artist Virginiast, kes oli 2000. aastal
kuumim mees maailmas.
D'Angelo oli lihtsalt nii kuum, et see hävitas ta elu.
D'Angelo oli nii kuum, et unustasid, et ta oli 170 cm pikk.
Ta oli nii kuum. Pikkus ei mänginud tema puhul rolli.
Ja ta tegi muusikavideo, mis oli tervenisti tema kehast.
Kogu video oli tema kehast ja ta keha oli nii perfektne.
See oli nii hästi vormitud. Olen päriselus näinud Michelangelo "Davidit“.
See on suva.
Jäta Firenze vahele. Vaata lihtsalt seda videot.
Video justkui leiaks aset mustas augus.
Miski muu ei loe.
Ja kaamera liigub aeglaselt ühe võttega üle D'Angelo keha
ja alustab tema juustest.
Tal olid perfektselt punutud peanahal liibuvad patsid.
Oli näha, et keegi mustanahaline tüdruk hoolis temast väga.
Kaamera liikus alla üle ta näo, ilusa näo, ilusate silmade,
tema kitsehabeme,
kitsehabeme, mis ümbritses neid ilusaid täidlasi huuli.
Ja kogu aja ta naeratab
ja laulab ja naeratab ja laulab ja tal oli väike vahe.
Ja tal oli paar viltust hammast all,
aga see oli kuum.
Nagu ta oleks hambaarsti jaoks liiga maskuliinne. See oli kuum.
Ja kaamera liikus veel alla üle ta kaela.
Ta hakkas higistama.
Ja ma mäletan, et tal oli kaelal esilekerkiv veen ja tätoveering siin
ja see liikus alla üle ta rindkere.
Mäletan ta rindkeret, see oli nii higine. Mäletan kõike seda higi,
higistamas üle ta ja tal olid kaunid padjaks sobivad rinnalihased.
Need armsad šokolaaditüki-nibud
ja ta käte peal oli higi ja ma mäletan, et ta käed nägid nagu bataadid välja.
Ta käed olid üleni higiga kaetud ja higi oli segunenud
D'Angelo deodorandiga,
nii et oli üks vahune valge higipiisk,
mis jooksis ta kõhulihaseid mööda alla. Rohkem kui kuus, rohkem kui kaheksa.
Need tulid lauldes esile.
Nagu kandik küpsiseid. Need olid nii ilusad.
Ja siis tal jooksis rida karvu V vahele.
Peate mõistma, et oli aasta 2000.
Keegi meist polnud varem V-d näinud. D'Angelo oli esimene V-ga mees.
Ja V on lihas, mida ei saa trenni tehes.
Seda saab ainult keppimisega. See tuleb ära teenida.
D'Angelol olid sellised ilusad jobirennid.
Ja kogu video...
Ta ei seisnud isegi paigal. Ta lihtsalt säras valguse käes
ja pöörles aeglaselt, nagu grillkana.
Ühelt küljelt teisele.
Kui see video algas, nagu
peate mõistma, et vaatasime kogu perega koos BET-i.
Nii et istun seal põhimõtteliselt kõigiga, keda elus tean
ja see on üks neid kunstiteoseid, mis nõuab kommentaari.
Kõik toas pidid midagi ütlema.
Ja ma olen väike kapis olev poiss. Ma ei tea, kuidas vastata.
Ei tea, mida öelda.
Tahan vastata, nagu toas olnud tüdrukud.
Tahtsin tõusta ja aeglaselt televiisoriekraani katsuda.
Nagu see oleks vanglakülastus olnud, aeglaselt, nagu...
Aga ma ei saanud. Pidin olema tugev. Pidin olema mees.
Seega korrutasin mingit tobedat maskuliinset paska,
mida kuulsin vanema venna suust.
Nagu: "Oh, laul oli lahe, aga kõike seda pole küll vaja.“
Teate küll, asju, mida ma ei mõelnud. Ma ei mõelnud seda.
Ma üritasin, sest mind kasvatati heterona.
Ja kui sind kasvatatakse heterona, tead, et on ainult üks reegel.
"Ära ole gei.“
Ma murdsin ainsat reeglit.
Seda ainsamat reeglit. "Ära ole gei.“ Ja ma püüdsin nii väga.
Valetasin nii kaua endale oma seksuaalsuse ja selle kohta, kes olin.
Oli imelik periood, võib-olla aastal 2013 või 2014.
Mul oli telesaade eetris.
"The Carmichael Show“
ja ma olen seal hetero, kannan Jordaneid,
et inimesi segadusse ajada. Olen palju rohkem avalikkuse ees.
Olen sel ajal avalikkuse silme all.
Ja samal ajal tuli just Grindr välja.
Nii et ma magasin meestega ja...
see oli pöörane, sest mul oli väga avalik elu
ja väga privaatne elu
ja üritasin neid kahte eraldi hoida.
See hirmutas mind.
Ja kuna ma kartsin, tavatsesin midagi väga ebamoraalset teha.
Sel ajal esinesin vale näoga.
Ma tean, mul on häbi öelda.
Sa ei tohiks kunagi saata kellegi teise pilti.
Aga ma õigustasin ennast,
nagu patune muudab maailma, et pattu õigustada.
Tean, et see on vale, aga mõtlesin, et ma...
nägin objektiivselt võttes parem välja, kui see mees, kelle pilte saatsin.
Nii et mõtlesin, et inimesi ootab hea üllatus.
Mõtlesin, et inimesed tulevad kohale, on alguses kurjad
ja siis tunnistavad: "Okei, petsid mu ära.“
Aga mäletan ühte õhtut, kui New Yorki külastasin.
Mul oli tavaks peatuda Lower East Side'i hotellis nimega The Bowery.
Ja ma peatusin seal väga kahtlastel põhjustel.
Mitte hea toateeninduse pärast.
Peatusin seal, sest liftiga sõitmiseks polnud toakaarti vaja.
See on nii kahtlane, ma tean.
Aga, kui keegi oli hilja õhtul minu poole tulemas,
ei tahtnud ma vahele jääda sellega, et helistan alla vastuvõttu
mingi valega.
Mu äripartner on tulemas, kui saate ta üles saata.
Ma ei tahtnud seda teha. Seetõttu olen The Bowery's.
On laupäeva hilisõhtu, pühapäeva varahommik.
Vaatan Grindris ringi. Vaatan "Saturday Night Live'i“.
Ja üritan leida kedagi, kes kohale tuleks.
Ja saadan sõnumeid enamasti valgetele,
sest eeldasin, et valged ei tea mind ega mu tööd.
Seega ei teaks, kes ma olen, ja mul oli nii turvaline.
Oli üks valge mees, kes oli lähedal.
Ta oli klubist lahkumas. Ta nimi oli Liam.
Saadame sõnumeid. Tavalisi Grindri asju.
Mis sulle meeldib? Ma peatun The Bowery's. Tule siia.
Seda tüüpi asju. Ja Liam tuleb mu riista imema.
Vabandust, et seda nii otsekoheselt väljendan.
Ütlesin seda nii ainult sellepärast, et see on ainus positiivne külg
geiks olemise juures. Saad olla täiesti aus,
selle kohta, miks keegi läbi tuleb.
Mitte nagu valged mehed ja teie valed.
Valged mehed peavad saatma sõnumeid stiilis:
"Kas tahad jäätist sööma minna või on üks komöödia show, mis võib lahe olla,“
kui tegelikud tahad, et su riista imetaks. Aga sa ei saa seda öelda.
Niisiis, Liam on riista imema tulemas ja sain koduriided selga panna.
Panin korvpallipüksid jalga, varrukateta topi selga, peapaela pähe.
Ja vahetasin kanali SNL-ilt ESPN-i peale. Sest mulle meeldib, kui keegi imeb mind,
ja taustal mängib "Around the Horn“ või "PTI“.
Kostab uksele koputus. Avan selle.
Liam seisab seal. Valge mees, umbes 175 cm pikk ja lühikeste juustega.
Seljas valge oranži sisevoodriga lendurijakk ja veibib.
Ta puhus õhku sutsupilve. Ja kui see haihtus,
küsis Liam minult hirmsaima küsimuse, mida kapis olevalt mehelt küsida saab.
Liam küsis...
"Kas ma tean sind?“
Ja mu süda seiskus
ja mõtlesin sellel hetkel ainsat ratsionaalset asja:
"Kas pean selle valge poisi maha lööma?“
Olin seal piisavalt peatunud. Teadsin prügi viimise graafikut,
seega mõtlesin, et äkki ma pääseks.
Aga võtsin suhuvõtmise ikka vastu. See on meheks olemise puhul pöörane.
Iha jääb peale isegi pingelises olukorras.
Praegu on mehi, kes sõjatandril suhu annavad.
Tegin suhuvõtmise lõpuni, aga see oli kõige kahtlasem suhuvõtmine
mu elus.
Kogu aja, kui Liam põlvedel oli,
püüdis ta üles vaadata ja välja mõelda, kes ma olen.
Vahetas silmi, ühele ja teisele poole. Ja ma üritan seda nautida,
aga samas väänan oma nägu, et meenutada kedagi teist, lihtsalt...
Teen niimoodi.
Ärev. See oli närvesööv suhuvõtmine.
Igatahes, Liam lõpetab ja tõuseb püsti.
Paneb lendurijaki tagasi selga.
Suundub ukse poole ja ma arvasin, et pääsesin.
Kuni just enne minekut,
pööras ta minu poole ja ütles... Ma ei unusta kunagi, mida Liam ütles.
Ta ütles...
"Ma mõtlesin välja.“ Ja ma mõtlesin kurat.
Ja Liam ütles: "Sa oled Michael Che.“ Ja ma ütlesin: "Jah.“
"See on täpselt, kes ma olen.“ Otse-eetris New Yorgist, kallis.
Olen õnnelik, et see on möödas.
Kapis olemine oli närvesööv.
Olen õnnelik, et olen väljas. Tunnen selle üle suurt uhkust.
Ja ütlen teile, et kui keegi teist on kapis
ükskõik mille osas, siis usun, et peaksite välja tulema,
sest see on väga tähtis ja te tunnete ennast pärast paremini.
Ja arvan, et ka maailm oleks parem paik.
Mul on tegelikult teooria, et gängivägivald väheneks...
15 protsendi võrra, kui mustanahalistel lubataks gei olla.
See on minu teooria. Ma pole täpseid arvutusi veel teinud.
Ainus asi, mida ma siiani kardan, on avalikult kiindumust välja näidata.
Mind kohutab väga...
avalikult millegi tegemine.
Näiteks peika suudlemine
ja avalikult tema käe hoidmine teevad mind veidi ärevaks.
Nagu paneksin sihtmärgi seljale. See hirmutab mind väga.
Ja ma üritan sellest üle saada. Ja eelmisel suvel
käisime peikaga Pariisis ja läksime õhtust sööma.
Meil oli hästi lõbus. Lihtsalt naersime ja jõime saket.
Lahkusime restoranist ja otsustasime hotelli tagasi kõndida
ja kõnniteel ulatas mu poiss-sõber oma käe välja
ja sellel hetkel mõtlesin: "Tead...
saa sellest üle Jerrod.“
"See on okei. See on okei. Sa oled gei. Ole selle üle uhke.“
Ma olen armunud. Tahan seda näidata.
Ma ei taha enam hirmul ja kapis olla. Tahan seda näidata.
Ja mäletan, kuidas sirutasin käe ja võtsin peika käest kinni
ja suudlesin teda
ja tundsin ennast väga hästi.
Kuni...
ilmus välja vana valge Nissan ja hakkas vaikselt meie kõrval sõitma.
Ma olen getost. Mulle ei meeldi, kui auto vaikselt sõidab.
Ükski sõiduk.
Seisin ühel päeval kail ja jaht aeglustas minu ees
ja mõtlesin kohe: "Okei, nad hakkavad tulistama.“
Mulle ei meeldi ükski hiilija. Üritan seda ignoreerida,
ja ma kõnnin ja hoian peika kätt
ja üritan uhkust tunda.
Ja siis üks neist viiest või kuuest autos olevast pariislasest mehest,
üks neist karjus midagi prantsuse keeles.
Üritasin seda ignoreerida ja edasi kõndida.
Ja siis üks neist meestest viskas autoaknast ilmselt vett täis topsi
ja tegi meid üleni märjaks.
Auto kihutas minema ja ma olen ülivihane.
Mu esimene reaktsioon oli autole järele joosta ja nendega kakelda.
Ma ei oska kakelda, aga tean, et Pariisis suudaksin igaühele peksa anda.
Aga ma olen vihane ja mu ego on pihta saanud
ja ma tean seda, sest mõtlen rahast.
Mõtlen: "Vaesed luuserid. Ostan kümme teie autot.“
Siis hakkan karjuma ajuvabasid asju, nagu "Ma ostan su isa ja trukin teda.“
Lihtsalt hulle asju.
Olen kuri ja lasen peika käest lahti.
Pobisen enda ette nagu Joe Pesci:
"Need litapojad. Keegi veel maksab.“
"Keegi maksab.“ Mäletan, et korrutasin seda.
"Keegi kurat maksab selle eest.“ Jõudsime hotellituppa tagasi
ja istusin voodi äärele. Ja sel hetkel ma...
Ma nutsin.
Rohkem, kui ma senini elus nutnud olin.
Mulle jõudis kohale, kui ebaõiglane see oli...
kui perses see on,
et ma olen uhke ja armunud, aga nad viskavad meid veega
ja see on nii ebaõiglane.
Michael tuleb ja istub mu kõrvale.
Hakkab mu selga masseerima ja ma ütlen: "See on nii perses.“
"See on lihtsalt nii ebaõiglane.“
Michael ütleb: "Jerrod... See on lihtsalt nii ebaõiglane.“
"See on nii perses.“ Ja Michael ütleb: "Ma tean.“
Ja ma küsin: "Miks nad seda teevad?“ Ja Michael ütles: "Vaata...“
"Ma kuulsin, mida need mehed ütlesid ja...
kuigi ma ei räägi palju prantsuse keelt, veidi ma mõistan.“
"Ja ma ei tea, kuidas seda öelda, aga...“
"Ma ei usu, et nad viskasid meile vett peale,
sest oleme geid.“
Ma lõpetasin nutmise. Vaatasin üles.
Küsisin: "Ei visanud?“ Ta ütles: "Jah,
arvan, et nad viskasid sulle vett peale, sest oled mustanahaline.“
Ja ma mõtlesin: "Või nii?“
Jään homofoobiasse nii kinni, et unustan rassismi.
JERROD CARMICHAEL "ÄRA OLE GEI“
Subtiitrid tõlkinud Ornella Jõgi