Downloaded from YTS.MX
Kad sam posljednji put bio na televiziji, radio sam reality show.
Official YIFY movies site: YTS.MX
MARJORIE S. DEANE MALO KAZALIŠTE NEW YORK - 20.2.2025.
Nedavno sam izašao iz ormara
i još sam se borio s internaliziranom homofobijom,
te sam neprekidno varao osobu koju jako volim.
Nisam bio čovjek kakav sam znao da mogu biti.
Mislio sam, ako dokumentiram sve
čega se najviše sramim i to objavim cijelom svijetu,
možda bi mi to moglo pomoći da se oslobodim svog srama.
Ponosio sam se šouom koji sam napravio.
Nakon što je izašao, provjerio sam Twitter da vidim
je li ga netko isto tako shvatio.
Netko tko je možda prolazio isto što sam prolazio i ja.
Prvo što sam pročitao bilo je:
„Zašto crnjo Jerrod ima bijelog dečka?”
Ja sam kriv za to. Sjebao sam.
Toliko me zaokupila homofobija da sam zaboravio na rasizam.
Ne znam je li ikog od vas na internetu maltretirala
skupina gej crnaca, ali samo da znate, to nije zabavno.
Bili su tako zločesti prema meni.
Vidio sam objavu
u kojoj je netko stavio sliku bijelca koji drži rakuna
i piše: „Evo Jerroda i njegovog dečka.”
Bilo je strašno, ali i duhovito. To je pogoršalo stvar.
Sve sam to čitao. Nisam mogao prestati.
Pročitao sam svaku riječ.
Znam što mislite. „Samo ugasi mobitel, Jerrode.
Ne treba ti to sranje.” Nisam mogao.
Čujete li ikad slavne osobe kako kažu:
„Ja ne gledam Twitter. Ne čitam komentare.”
Lažu vam.
Svi čitaju svaku riječ, čak i slavni koji vole privatnost.
Ako želite poslati poruku Danielu Day-Lewisu…
samo morate objaviti tvit: „Hej, Daniele Day-Lewise, jebi se.”
Pročitat će to.
Ljudi govore osobna sranja o meni,
o mom životu i seksu.
Netko je rekao da mrzim sebe, da mrzim crnce
i da sam bio samo s bijelcima, a to nije istina.
Kažem vam da to nije istina. Bio sam s puno crnaca.
Samo što je moj tip crnca obično jako muževan.
Ponekad se nađem u tim seksualno natjecateljskim situacijama
u kojima se nijedan ne želi podčiniti.
Na kraju držimo kurce u meksičkom obračunu.
Samo onako: „Dobro, popuši mi ga.
Ne, crnjo, ti ga meni popuši.”
Ono, 69 na tri.
To je sranje trajalo tjednima.
Pročitao sam mnogo toga o sebi i počeo sam padati.
To me povrijedilo i morao sam nešto učiniti.
Krenuo sam kod crne psihoterapeutkinje
da saznam zašto imam bijelog dečka.
Na prvom sastanku, neću lagati, krenuo sam žestoko.
Razvalio sam joj vrata.
Rekoh: „Jesam li ja Clarence Thomas?”
Rekla je: „Dobro.”
Rekla je: „Opustite se, Jerrode. Skinite kaput, raskomotite se.”
Pitala me u čemu je problem.
Rekao sam joj da je Internet zao prema meni.
Pitala je: „Što kažu?”
Samo bih pročitao
nečiji tvit da je razlog zašto imam bijelog dečka
taj što imam kompleks manje vrijednosti prema bijelcima.
Zainteresirala se.
Rekla je: „Razmotrimo to, Jerrode.
Pričaj mi o svom djetinjstvu.
Pričaj mi o svom odnosu s bijelcima.
Jesi li se ikad osjetio manje vrijednim?”
Po prvi sam put razmislio o tome. Rekoh: „Ha.”
Dok samo razmišljam o svom djetinjstvu,
u mojoj su četvrti živjeli samo crnci.
Moja osnovna škola izgledala je kao eksperiment NAACP-a.
Svako su jutro puštali državnu himnu u izvedbi Whitney Houston.
Nije li to suludo?
Moja je baka radila u kantini.
Svi su moji susjedi bili crnci, osim
jedne bijele obitelji koja je živjela u kući
na kraju moje slijepe ulice.
Ali svi su, i ovo je istina,
svi su patili od neke mentalne bolesti.
Rekao sam psihoterapeutkinji:
„Mislim da nemam kompleks manje vrijednosti.
Jer sam prvih 13 godina svog života mislio da su bijelci retardirani.”
Stvarno jesam. Da.
Prvi bjelački film koji sam gledao bio je Forrest Gump.
Buljio sam misleći:
„Čovječe, kako bijelci funkcioniraju
kad su tako retardirani?”
Znate što nije bilo dobro? To što su crnci bili ljuti na mene.
Jeste li ikad to doživjeli? To nije dobar osjećaj.
Nitko to ne može podnijeti.
A sjajno je kad vas crnci vole.
Neki sam dan hodao ulicom
i neki je crnac samo spustio prozor i rekao:
„Hej, vidim te.”
Koga, mene? Vidiš me?
Uspravio sam se. I znate kako sam se osjećao?
Viđeno. Osjetio sam se viđeno. Volim kad me crnci odobravaju.
Volim ja i kad me bijelci odobravaju.
Od odobravanja bijelaca osjećam se financijski sigurno.
Želim se svidjeti crncima, ali svidio sam se jednoj bjelkinji s HBO-a
i otad sam multimilijunaš, tako da je to drukčije.
Hvala. Reći ću joj.
Bio sam anksiozan. Anksiozna sam osoba.
Imam određenu vrstu anksioznosti.
Najviše sam anksiozan kad je sve mirno.
Kad je sve dobro, tada sam jako nervozan.
Čekam ono neizbježno.
Da sam živio u New Yorku 11.9., to bi za mene bilo
emotivno iskustvo.
Reći ću vam zašto. Jer bih izašao van.
Bio bi miran dan, ptice bi cvrkutale.
Odjednom bi se avion zabio u zgradu
i prvo bih pomislio: „Rekao sam ti, mamicu ti jebem,
da će se dogoditi neko sranje.” To je u mom srcu.
Nervozan sam i unosim tu anksioznost u vezu.
Ja sam onaj anksiozni u vezi. Jer kod ljubavi je ludo to
da, kad vam netko kaže da vas voli,
morate im vjerovati.
To je ludo. Nije li to ludo?
To je suludo. Trebam više dokaza.
Probudim svog dečka usred noći i pitam ga: „Voliš li me?”
Protresao sam ga da ga uhvatim nespremnog.
Shvaćam vjenčanja.
Nisam ih volio kad sam bio mlad. Bunio sam se protiv njih.
Znao sam se naljutiti kad bi me prijatelji zvali na vjenčanje.
Rekoh: „Zašto me pozivate na ovaj osrednji šou?”
Piletina je suha, puštate najvećih 40 hitova.
Kupio sam avionsku kartu da gledam kako donosite odluku.
Prešao sam sav taj put da te gledam kako plešeš s tatom.
Jebi se. Tako sam se osjećao. Prije nego što sam se zaljubio.
Shvaćam da poanta vjenčanja nije zabava.
Vjenčanje se održava zbog svjedoka.
Zato imate vjenčanje.
Vjenčanje je doba kad osoba
koja tvrdi da vas voli stoji do vas.
Pozovete sve koje ste ikad upoznali.
Vaša je obitelj ovdje, njegova ondje.
Pozovete vratare iz zgrada u kojima više ne živite.
Svi su ondje.
Vaši najbolji prijatelji poredaju se iza vas
da bi buljili u tog seronju.
Cijela poanta ceremonije je da se okrenete prema njemu i kažete:
„Hej, što si ono srao o tome da me voliš?
Reci im, teta ti je došla avionom.
Reci teti da želiš umrijeti sa mnom.
Reci: 'Do smrti.'”
Zato imate vjenčanje.
To sad shvaćam jer sam zaljubljen i želim se vjenčati.
Da, želim. Jako volim svog dečka.
Najbolji mi je prijatelj. Sviđa mi se svaki trenutak s njim.
Volim mu sjediti u krilu dok igra Super Marija.
Nadam se da ćemo zauvijek biti zajedno.
Imali smo godišnjicu 6. siječnja.
Da.
Pobunio je moje srce.
Ne voli kad to govorim, ali meni se sviđa.
To mi je sve novo. Tako je uzbudljivo, znate?
Ravnopravan mi je i to je jako važno.
Da ste s nekim tko vam je ravnopravan. Različiti smo.
Imamo mnogo razlika, odrasli smo drukčije.
Slušamo različitu glazbu.
Ja sam odrastao slušajući rap, Jay-Z-ja.
Omiljene pjesme su mi obično o dileru
s pištoljem koji je činio što mora da preživi.
Moj dečko je odrastao slušajući Björk.
I Joannu Newsom.
Omiljene su mu pjesme o vrapcu koji ide na pobačaj.
Različiti smo, ali smo ravnopravni.
To je važno.
Važno je da budete s nekim ravnopravnim.
Morate.
Ako mislite da vam se posrećilo, to znači da vas vara.
A ako znate da je on taj kojem se posrećilo,
samo stalno tražite izlaz.
Morate biti ravnopravni. Moj dečko i ja smo ravnopravni.
Ja sam bogat, a on je bijelac, tako da smo ravnopravni.
To je jednako.
Stalno se uspoređujem s njim.
Sve što moj dečko čini da bude bolji,
shvaćam kao osobnu optužbu protiv sebe.
Ako prije mene ustane iz kreveta,
osjećam se kao lijeni seronja.
Ovo je najbolji primjer.
Kupili smo pekač vafla u Williams-Sonomi
jer obožavam vafle. Obožavam Dan vafli.
Uzbuđen sam večer prije.
Pitam dečka: „Hoćeš li sutra raditi vafle?”
Kaže: „Da.”
Odspavam osam sati i probudim se sretan. Kao da je Božić.
Odemo dolje, a moj dečko radi vafle
i zatim ih drukčije namažemo.
Ja volim vafle natrgati na komadiće.
i napraviti malu planinu od vafla, poput Crumble vafl planine.
Zatim rastopim pola maslaca
-i natopim vafle maslacem. -Da.
Zatim pronađem neki najjeftiniji sirup.
Nikakvo organsko vrhunsko javorovo sranje.
Mislim na neku jeftinjaru.
To mi se sviđa.
I zatim natopim vafle time.
Zatim stavim tanjur u mikrovalnu na 14 sekundi.
Morate pustiti da malo nabubri.
Sjednem za stol. Takve vafle ja volim.
Moj dečko voli vafle s hrpom
kiselog vrhnja i bobicama.
To nije važno.
Koga briga? Jedemo vafle drukčije.
Ali kreću usporedbe. Sjedim za stolom
i gledam svoje vafle kako se sjaje na svjetlu.
Pogledam svog dečka i njegove vafle,
pogledam svoje, pogledam njegove,
pogledam svoje i popizdim i kažem:
„Ja sam samo crnjo kojeg želiš.
To je sve što vidiš, crnju s povišenim kolesterolom
poput mog oca i njegovog oca.” On to nije tražio, doručkujemo.
Ali uvijek uspoređujem.
Uspoređujem sve što radimo.
Razmišljam o tome kako djelujemo.
Važno je kako komuniciramo jedan s drugim.
I učim kako suzbiti bijes u svojoj vezi,
jer sam osjetljiv i stalno me nešto povrijedi.
Stalno.
Ponekad moj dečko kaže nešto na takav način da znam
da ga nitko nikad nije udario u lice.
Shvaćate me? Radi se o njegovom tonu.
Ponekad je pasivno agresivan,
a pasivna agresija je bjelačko nasilje.
I ne mogu protiv njega.
Tako ne funkcioniraju gej veze. Tako sam mislio da će funkcionirati.
Ako se naljutim na njega da ćemo se sukobiti kao muškarci.
Bez murje. Prvi koji padne, mora se ispričati.
Tako ne funkcionira. Moram izraziti svoje osjećaje.
Moram mu reći kad me povrijedio.
To mi je jako teško
jer to je stvarno gej.
Nemojte me krivo shvatiti, pušit ću mu do zore.
Neću mu reći da me povrijedio.
Muškarac sam, kvragu.
A htio bih. Htio bih da mogu reći Michaelu
kad me povrijedio jer je to ispravno.
Ali nažalost,
jako mi dobro ide susprezanje osjećaja pred osobom koju volim.
Kad vam nešto dobro ide, teško je to ne koristiti kao pomoć.
A možete biti dobri u susprezanju.
Susprezanje je igra koju zna igrati samo jedan od vas.
Cilj igre je da ih navedete da vas pitaju što nije u redu,
a da im ne kažete da nešto nije u redu.
Evo što morate učiniti. Kao prvo, ne smijete izgledati ljutito.
To je poraz. Ne smijete izgledati ljutito.
Jer tada znaju da vam je stalo, a svi znaju
da je osoba koja u vezi ima moć ona kojoj je najmanje stalo.
Nemojte izgledati ljutito.
Morate izgledati zaokupljeno.
Morate glumiti da postoji
neka duboka matematička jednadžba koju pokušavate riješiti
i koju oni ne mogu shvatiti. U svojim ste mislima.
Nemojte ništa reći naglas,
već samo razmišljajte: „Ako je dva plus tri pet…”
Isprva neće primijetiti.
Neće vas pitati što je.
Pitat će vas nešto nebitno, tipa: „Što želiš za večeru?”
I to će vas raspizditi.
To znači da se morate bolje potruditi.
Počnete susprezati svu svoju ljubav.
Svu ljubav. Ne dajte im ljubav,
već svu tu ljubav pokažite nekom drugom pred njima.
Ako nikoga nema, dajte je psu.
Ja se valjam s psom po podu.
Pitam ga: „Tko je najbolji dečko u kući?
Tko je moj omiljeni dečko?”
Nemojte se smijati.
Dok ne napuste sobu. Onda se možete nečemu glasno nasmijati.
Nadajmo se da će se vratiti i pitati što je bilo.
Samo recite: „Ništa.”
Na kraju, a ponekad to potraje i nekoliko dana,
pitat će vas: „Što nije u redu?”
Bit ću iskren, mom dečku ponekad treba
jako dugo da me to pita.
Tako sam ljut da mu odgovorim: „Što?
Dušo, sve je u redu.
Je li kod tebe sve u redu?”
Jer ponekad emocionalno zlostavljanje obasjava moju kuću.
Želim biti bolji. Moram biti bolji.
Želim sazreti u svojoj vezi.
Želim stalno biti izražajan i otvoren i iskren.
Znam da je to jako važno u vezi.
To je jako važno u našoj vezi
jer smo u otvorenoj vezi,
što je on htio.
Ja sam ga htio varati.
I živjeti tajni život
dok mi laž opterećuje dušu dok dođem kući i u tišini sjedim
na prilazu jako dugo poput svog oca.
Jer nisam htio otvorenu vezu. Imam strah da će me drugi suditi
i osjećam što neki od vas sad misle.
„Što je otvorena veza i čemu to?
Ako doista voliš nekoga,
ne možeš li biti samo s tom osobom?”
Odgovor je ne. Stalno želim jebati sve.
Igram igru u svojoj glavi
kad god sam u novoj sobi, i zove se „Ako zaključaju vrata…
koga ću prvo poševiti?” Imam popis.
Imam rezerve. Jako sam seksualna osoba.
Učim kako da to prihvatim o sebi.
Ne mogu provesti život potiskujući svoju seksualnost.
Ne mogu se praviti da se želim ševiti samo s jednom osobom
jer je to laž rezervirana za heteroseksualce.
To svi vi radite. Stalno to gledam.
Nedavno sam bio na večeri s prijateljem i njegovom suprugom
i razgovarali smo o glumicama. Netko je spomenuo Sydney Sweeney,
koja je zgodna i netko je pitao mog hetero prijatelja
što misli o Sydney. I slagao je…
koristeći jednu riječ koju koriste hetero muškarci kad su u društvu cura.
Rekao je: „O, Sydney? Zgodna je.”
Baš tako. Glas mu se povisio za oktavu.
Rekao je: „Zgodna je.
Ima dva oka i nos i usta.”
Pogledao sam ga misleći: „Misliš da je zgodna,
ili joj želiš lizati šupak nakon treninga?” Reci.
Shvaćam. Teško je biti tako transparentan,
jer otvorene veze traže puno transparentnosti,
a to može biti dobro.
Bilo bi predivno biti otvoren i iskren s nekim,
ali zna biti teško reći osobi do koje vam je stalo
da želite biti s nekim drugim. To zna biti teško.
To znači da na mirni utorak kod kuće,
kad moj dečko čita neku dobru knjigu,
gori Le Labo svijeća i svira moj NPR Tiny Desk,
moram poremetiti taj mir, pogledati ga i reći:
„Hej, umjesto da sam navečer s tobom,
želim pojebati u grlo jednog 23-godišnjaka.
Vratit ću se prije večere.” To je teško.
I vama je teško reći. Pogledajte kako ste reagirali.
Koje su posljedice? Što to znači?
Ljudi misle da otvorena veza služi
jer vam dosadi seks s partnerom.
To nije istina. Nije istina za mene.
Meni je zapravo novost seksati se dok sam zaljubljen.
To mi je skroz novo.
Moj dečko je prva osoba koju ševim i poštujem.
Nisam znao da je to normalno, moj bed.
Jako ga poštujem i imamo jako strastveni seks.
Njegovo naručje za mene je najsigurnije mjesto.
Volim naš seks. Jako smo povezani.
Gledamo se u oči i prebacujemo se s oka na oko. Znate?
Onako, lijevo, desno, lijevo, desno.
Kad se jebete, prebacujete se i to je tako značajno.
Moj dečko je moja Clair Huxtable. Znate…
Hej, serija nije nikoga silovala.
Želim reći da sam odrastao gledajući Cosby Show
i Cliff i Clair Huxtable bili su mi važan par.
Dvoje ljudi koji su se jako poštovali.
Bili su profesionalci. Voljeli su se.
Zajedno su podizali obitelj.
Na svog dečka gledam kao na nekog s kime želim podizati obitelj.
Sviđa mi se naš značajan seks.
Ali… ponekad
želim i
neku kuju koju mogu zlostavljati.
Samo ja? Dobro, bit ću sam u ovome.
Znate, samo nekog stranca s Interneta
nad kojim ću dominirati.
Nekoga koga uopće ne poštujem. I tko mene ne poštuje.
Nekoga tko dođe, zamoli bocu vode,
a ja mu dam onu jeftinu plastiku.
Čuvam staklene boce za mene i mog dragog,
a on dobije onu šugavu jeftinu.
Nekoga uz koga nemam svoj prirodni glas.
Govorim nekoliko oktava niže. Kažem: „Da, što ima?”
Malo sam dominantniji. Oni to i traže.
Želi da ga davim. Obožavam davljenje.
Shvaćate me?
Jeste li ikad nekoga davili i gotovo pretjerali?
Znate o čemu govorim?
Počnu se tresti i kašljati, to obožavam.
Volim pljuvati ljudima u usta.
Činite li to ikad? Znate o čemu govorim?
Ne mislim onako lagano.
Već kao kad majka ptica hrani mlado.
Ona duboka, gotovo rasistička,
duboka, južnjačka pljuvačka.
Pljunete ih nisko,
ali promašite im usta pa ih pogodite u oko.
Ja sam visok pa ako jebem nekoga straga,
pokušam im lijevim stopalom
stati na lice.
Stavim im prljavu Nike čarapu na lice
i govorim: „Da, sviđa ti se to, zar ne?
Da, evo ti. Otvori tatici.”
Uglavnom, ne želim to raditi Clair Huxtable.
Ona ima svilenu pidžamu, odvjetnica je…
ujutro mora na posao.
Veza je otvorena,
znači da se i moj dečko može ševiti s drugima.
Bit ću iskren, to mi se ne sviđa.
Nimalo. Kul je kad ja to činim,
ali ne i on.
Jer moramo reći jedan drugome što smo učinili.
Ne želim razmišljati o svom dragom s prljavom Nike čarapom na licu.
Moj dečko voli opisivati.
Ponekad koristi riječi koje ne mogu izbaciti iz glave.
Za posljednjeg tipa
rekao je da mu kurac ima osjetnu masivnost.
Što? Tu riječ ne čujete svaki dan.
Imao je osjetnu „masivnost”?
Otad ne gledam isto na vreće za smeće.
Rekoh: „Imao je masivni kurac?”
Neću da se seksa bez mene.
Počinjem misliti da sam rogonja.
Slušajte, slušajte. Znate li što je to rogonja?
Kad gledate nekoga koga volite kako ga jebe
netko drugi. Ono, to mi se sad sviđa.
Znate zašto? Ako će moj dečko imati
zabavno seksualno iskustvo s nekim drugim,
ja želim biti u tom sjećanju.
To je sve.
Kad poslije razmišlja o tome,
htio bih reći: „Ne, ne. Sjećaš se da sam ja drkao u kutu?
Ne zaboravi na mene.”
Reći ću vam što je lijepo kod veza.
Nešto jako lijepo što nisam znao da trebam
i to mi je jako važno.
Volim imati nekoga tko umjesto mene može razgovarati s mojom mamom.
To je važno, šifra za varanje.
Jer svima nama dođe trenutak u životu
kad shvatite da je vaša mama luda.
I jest, mama vam je luda. Njezin luk života…
Kreće od odgovorne žene koja vam radi sendviče
do razgovorljive ženske bez granica,
pored kakve ne želite sjediti u avionu.
To vam mama postane. Mama vam je luda.
Neki me sad gledaju i misle:
„To se ne odnosi na mene. Moja mama nije luda, kul je.”
Ne, to znači da vam je mama alkoholičarka.
To nije kul. To je luda, neodgovorna ženska.
Mama vam je luda. Zato imate obiteljsku grupu za poruke.
Ona služi zato da vi i vaši braća ili sestre
naizmjenično odgovarate na sranja koja ta luđakinja šalje.
Fotografije čudne djece koju nikad niste vidjeli
ili tuđe božićne svjetiljke. Vaša je mama jebeno luda.
Vaša je mama luda ili je mrtva i nekoć je bila luda.
To su jedine mogućnosti. Sve mame polude. Tko je kriv za to?
Ne znam. Vjerojatno vaši očevi.
Jer je vaš tata utihnuo.
Vaš je otac svake godine izgovarao sve manje riječi.
Moj tata sad tiho sjedi u kutu
i samo povremeno kaže nešto nasumično kao:
„Nemam osjećaj da je nedjelja.”
A ja kažem: „Oprostite, gospodine. Koji kurac govorite?”
Nedjelja je.
Vaš je tata utihnuo, a vaša je mama poludjela.
Sve mame polude, jer sve mame postanu radikalne.
Ne znaju što bi s majčinskom energijom.
Radikalizira ih nešto.
Ako imate sreće, mama vam se odjednom počne baviti vrtlarstvom.
Čestitam, dobili ste jednu od dobrih.
Ali vaša je mama sad vjerojatno u QAnonu.
Ili ako ste poput mene, mama skrene na religiju.
Moja mama sad voli Isusa.
Odrasli smo hodajući u crkvu, ali nije bilo ovako.
Nešto se promijenilo kod nje.
Moja mama sad voli Isusa. Obožava ga.
Nosi njegove proizvode.
Stalo citira tekstove tog crnje.
Isus joj je omiljeni reper. Jedva čeka Isusov povratak.
Brije na to. Jedva čeka da se Isus vrati.
Stalno govorim mami: „Slušaj, poznajem slavne osobe
i nitko se ne druži sa svojim najvećim obožavateljem.”
Ne, moram joj reći.
Kažem joj: „Kad se Isus vrati, neće se zajebavati s tobom.”
Isus će se bojati moje mame.
Isus će se ponašati kao da je to ženska koja je ubila Selenu.
Držat će se na kilometar od nje.
Ponekad…
mislim da se borim s Bogom…
za maminu dušu.
I ne znam tko pobjeđuje.
Jer ja stalno plaćam neko sranje,
a ona zahvaljuje Isusu.
I to me ljuti.
Stvarno. U specifičnoj sam situaciji poput nekog NBA igrača
gdje ja zarađujem u obitelji. Svi su na mojoj kartici.
Svima plaćam namirnice.
I bit ću iskren,
to me pretvara u republikanca iz Reaganove ere. Malo.
Malo. Vidim koliko troše na hranu.
Pitam se mogu li im poslati blok sira
i vreću riže kao da su 80-e? Moraju li jesti meso?
Ne, ne shvaćate.
Emitira se moja TV serija, a ti crnje magično odu u mirovinu.
Ne dobivam poštovanje koje zaslužujem.
Ne dobijem. Doista.
Mislim da bi moja obitelj morala imati moju fotku pored vrata.
Morali bi se moliti u smjeru mog stana
pet puta dnevno. Doista vjerujem u to.
Trebali bi me početi zvati uvaženi Jerrod Carmichael,
kao da sam Elijah Muhammad.
Želim pohvalu, a ne dobivam je i to mi sve otežava.
Ponekad mi je teško biti uz njih.
Znate?
Teško mi je biti uz moju obitelj jer…
Ne mogu biti ono što jesam jer ih to vrijeđa.
A odbijaju ići psihijatru,
tako da ne znaju tko su.
Problem je u tome što sam gej, a ti crnje ne čitaju.
Ponekad se družim s njima određeno vrijeme.
Bio sam u Sjevernoj Karolini tjedan dana.
Idem onamo… Duša mi ne može podnijeti više od tjedan dana.
Na kraju igramo Uno.
Takva sranja radite s ljudima koje ne poznajete baš dobro.
Da neki prijatelj želi da igramo Uno,
rekao bih mu da odjebe.
Ali radim to s mamom, tražim načine da ispunim vrijeme.
Došao sam u subotu navečer i mama me pitala
bih li išao s njom u crkvu u nedjelju ujutro.
Pristao sam. Rekao sam da bih.
To je bila greška. Svi to znate.
To je bila greška. Neke stvari ne bih trebao činiti,
a odlazak u crkvu jedna je od njih.
Meni je u crkvi teško.
Jeste li ikad bili najpametnija osoba u sobi?
To sam ja u crkvi. Jeste li se ikad osvrnuli
i razmišljali o nečemu mračnom i to svisoka?
Gledam ženske u crkvi u tim jarkim bojama
i velikim šeširima i mislim si:
„Ti sirota, draga, glupačo.”
Kad shvatite da je crkva piramidalna shema,
teško je to negirati. Moja mama to ne zna.
Sjedim u klupi pored nje
i bilo je vrijeme za milodar, a to joj je najdraže.
Moraju staviti novac u male omotnice.
To je važno u crkvi. Kao da moraju skrivati novac od Boga.
Malo glumatanje za Isusa. Svećenik je ustao
i rekao nešto… Meni je to bilo ludost.
Svećenik je ustao za propovjedaonicom i rekao:
„Dobro, izvadite omotnice,
jer mi je Bog rekao…” O, ne!
Već zvuči neprovjerljivo, buraz. Bog ti je rekao?
To je rekao. Rekao je: „Bog mi je rekao:
'Sjeme koje posijete danas.'”
To je rekao. „Sjeme koje posijete.
Bog mi je rekao da će se do petka udeseterostručiti.”
To je rekao. „Do petka.”
A ja pokušavam prigušiti smijeh. Ono, stvarno?
Bog samo šapuće u uho
nekog starog crnje u Sjevernoj Karolini.
Kao da je Bog vlasnik kladionice.
Ono, reci mu da ću preokrenuti. Reci mu da se ne brine.
Što god daju, sredit ću to do petka.
Bez brige. A ja mislim da je to ludo.
Pogledam ulijevo i vidim kako mama poseže u torbicu.
Uzela je 20 dolara mog novca.
Gledao sam kako stavlja novac u omotnicu i omotnicu na pladanj,
a pladanj su odnijeli zauvijek.
Pogledate li ikad svoje roditelje i pomislite: „Stvarno?”
Ono malo kao: „Tvoj spermij, tvoje jajašce?
Ja? Kako?”
I još moram provesti ostatak tjedna s tim ljudima.
Razlog zašto idem u Sjevernu Karolinu nisu moji roditelji.
Već to što moj brat ima petero djece koje jako volim
i to određenim redoslijedom da budem iskren.
Nisu svi jednaki. Imam favorita.
Reći ću vam redoslijed. Na drugom mjestu…
Na drugom je mjestu dvoje najstarijih koji su baš kul
i želim da misle da sam ja kul, ali ne misle da jesam.
Ponekad objavljuju fotke slavnih osoba
na događajima na kojima sam bio i ja. I to me povrijedi.
Kažem: „Ne objavite li svog gej strica…”
Nisu mi omiljeni. Omiljena mi je nećakinja, Lorden.
Jako volim Lorden. Ima osam godina.
Jako je pametna. Jako je duhovita.
Jako je karizmatična. Obožavam provoditi vrijeme s njom.
Odveo sam je na igralište. Trčali smo po parku,
išli smo na ljuljačke i vrtuljak.
Lorden je htjela da se spuštam niz tobogan s njom.
Primila me za ruku i odvela na vrh tobogana.
Sjela je pored mene.
Prije spuštanja, Lorden mi je dodirnula glavu i rekla:
„Ujače Rod,
sviđa mi se tvoja kosa.
Mekana je.”
Rekoh:
„Brinut ću se financijski o tebi ostatak života.”
I mislim to. Znate li kako znam?
Odlazili smo iz parka i vraćali se prema autu.
Morali smo prijeći prometnu ulicu
i Lorden je zamalo istrčala pod autobus.
U tom sam trenutku shvatio, ako zatreba
gurnuo bih Lorden
i bacio se pod autobus jer je toliko volim.
Učinio bih to
iako bi to bilo financijski katastrofalno za moju obitelj.
Bit ću iskren. Mogli biste cijelu moju obitelj
baciti pred taj autobus.
Ne želim procjenjivati nečiji život jer ona ima osam godina
i potencijal joj je bezgraničan, ali ja sam jedan u milijun.
Malo je vjerojatno da bi se to dogodilo dvaput u obitelji.
Ono…
Želim da živi, ali jeste li ikad bili na dječjem sprovodu?
Nije tako tužno kao što mislite.
Ne, ljudi većinom govore hipotetski, kao:
„Jednog je dana mogla postati predsjednica.”
Mislite si: „Da, naravno. Ako samo govorimo gluposti.”
Sve dok sam živ, žalovat ćemo na Havajima.
Bez obzira na sve, živa je. Svi smo živi.
Proveli smo sjajan tjedan zajedno. Sjajno sam se zabavio s Lorden.
Shvatio sam da sam sitničav i blesav,
jer želim toliku hvalu od obitelji.
Potpuno sam spustio gard.
I… Ja…
Ne znam, shvatio sam da se mogu brinuti
o svojoj obitelji i da je to dobro.
Sinula mi je ideja da ću prije odlaska u New York da budem gej…
Stao sam kod bankomata i podignuo nekoliko tisuća dolara.
Htio sam ih sakriti u maminu ladicu s čarapama.
Prihvatio sam svoju ulogu uskrsnog zeke.
Rekoh: „Sakrit ću to.”
Zamišljao sam joj lice kad vidi novac.
Rekoh: „Bit će tako uzbuđena kad to vidi.”
Dok sam stavljao novac u maminu ladicu s čarapama,
sinulo mi je.
Samo sam čuo svećenikov glas…
kako govori: „Sjeme koje posijete danas.” I shvatio sam da Bog pobjeđuje.
Doista pobjeđuje.
Biti doma…
u Sjevernoj Karolini. Još je nazivam domom. Ludo, zar ne?
To mi je teško jer…
moji roditelji žive u kući u kojoj sam odrastao.
I ondje sam.
To je poput vremenske kapsule.
Podsjetilo me kako sam se trudio biti heteroseksualac.
Bio sam klinac i jako sam se trudio
biti heteroseksualac. Kao tinejdžer.
Pogledao sam svoj ormar iz djetinjstva pun Rocaweara.
Bilo je tu Girbauda i Seana Johna, htio sam biti kul.
U dnevnom boravku,
gledao sam mjesto na kojem je nekoć stajalo računalo.
Sjećam se viših razreda osnovne škole,
kad bih došao kući prije nego što su se roditelji vratili s posla
i imao bih 15, 20 minuta za sebe.
Uzeo bih maminu Bibliju koju je držala u sobi
i sakrio je u malu ladicu.
Imala je plakat otiska stopala na pijesku.
Preokrenuo bih ga da Isus ne vidi.
Zatim bih otišao na BiLatinMen.com…
i drkao, ali tako sam se trudio biti heteroseksualac.
Zatim bih izvadio Bibliju iz ladice
i okrenuo plakat da Isus vidi.
Prisilio bih se drkati na hetero porniće
jer znam da Bog voli picu.
Rekoh: „Ponosiš se svojim malim, ha? Pogledaj me, Bože.
Svršavam na cure.” Jako sam se trudio biti heteroseksualac.
Bilo je izazovno.
Najveći izazov bio je u siječnju 2000. godine
kad je D'Angelo…
objavio glazbeni spot za pjesmu „Untitled, (How Does It Feel)”.
To je bilo važno. Neki od vas
ne znaju o čemu govorim. Bez brige, užitak mi je
objasniti zašto je to bilo važno.
D'Angelo je neo soul glazbenik iz Virginije koji je 2000. godine
bio najzgodniji čovjek na planetu.
D'Angelo je bio tako zgodan da mu je to upropastilo život.
D'Angelo je bio tako zgodan da ste zaboravili da je imao 170 cm.
Tako je bio zgodan. Nadilazio je visinu.
Snimio je glazbeni spot u kojem se radilo o njegovom tijelu.
Tijelo mu je bilo tako savršeno.
Tako lijepo isklesano. Vidio sam uživo Michelangelovog Davida.
Ništa posebno.
Uštedite put do Firence. Samo pogledajte spot.
Spot se odigrava u crnom ništavilu.
Ništa drugo nije bitno.
Kamera se polako kreće u jednom kadru preko D'Angelovog tijela,
a počinje s njegovom kosom.
Imao je savršeno ispletene dredove.
Vidjelo se da je nekoj crnkinji bilo jako stalo do njega.
Kamera mu se spuštala niz lice, predivno lice, predivne oči,
bradicu.
Bradicu su okruživale predivne, pune usne.
I cijelo se vrijeme smješkao
i pjevao i smješkao i pjevao i imao je mali razmak između zuba.
Imao je par iskrivljenih zuba dolje,
ali to je bilo privlačno.
Bio je premuževan za zubara. Bilo je privlačno.
Kamera se pomicala preko njegovog vrata.
Počeo se znojiti.
Sjećam se da mu je vena stršala na vratu i ovdje je imao tetovažu.
Prelazila je preko njegovih prsa.
Sjećam se da su bila znojna. Sjećam se tog znoja.
Znojio se preko predivnih ispupčenih trbušnjaka
i čokoladnih bradavica.
Znojio se po rukama i sjećam se da su izgledale poput slatkog krumpira.
Znojio se po rukama i znoj se miješao
s D'Angelovim dezodoransom.
Vidjela se jedna bijela, pjenušava kapljica znoja
koja mu je kapala niz trbušnjake. Bilo ih je više od šest, više od osam.
Presijavale su se dok je pjevao.
Kao pladanj s kolačićima. Bile su predivne.
Vidio mu se trag koji je išao između onog „V”.
Morate shvatiti to je bilo 2000. godine.
Nitko prije nije vidio „V”. D'Angelo je bio prvi čovjek s „V”.
A „V” je mišić koji ne možete razviti vježbanjem.
To se dobiva jedino jebanjem. To morate zaraditi.
D'Angelo je imao te predivne spermaste oluke.
A cijeli spot…
Nije čak ni stajao mirno. Presijavao se na svjetlu
i polako rotirao poput pilića na roštilju.
Samo je išao lijevo, desno.
Kad je taj spot buknuo…
Morate shvatiti, gledali smo BET kao obitelj.
I tako sjedim sa svima koje poznajem
i to je jedno od onih umjetničkih djela koja traže odgovor.
Svi su imali nešto za reći.
Ja sam dječak u ormaru i ne znam kako odgovoriti.
Ne znam što reći.
Želim odgovoriti poput cura.
Htio sam prići i polako dodirnuti ekran.
Kao da sam u zatvorskom posjetu, onako polako…
Ali nisam mogao. Morao sam biti jak. Morao sam biti muškarac.
Na kraju sam ponovio neko glupo muževno sranje
koje je izgovorio moj brat.
„Pjesma je bila kul, ali to nam nije trebalo.”
Sranje koje nisam mislio. Nisam to mislio.
Trudio sam se jer sam odgojen kao heteroseksualac.
Kad ste tako odgojeni, znate da postoji samo jedno pravilo.
„Nemoj biti gej.”
Prekršio sam jedino pravilo.
Jedino pravilo. „Nemoj biti gej.” A tako sam se trudio.
Toliko sam si dugo lagao o svojoj seksualnosti i o tome tko sam.
Imao sam jedno čudno razdoblje tamo negdje 2013., 2014.
Prikazivali su moju seriju na televiziji.
The Carmichael Show.
U njoj sam heteroseksualac u Jordanicama,
koji pokušava zavarati ljude. I u javnosti sam više nego ikad.
Tada sam bio puno u javnosti.
U isto je vrijeme izašao Grindr.
Nalazio sam se s tipovima i…
To je bilo ludo jer sam vodio javni,
ali i jako privatni život.
Pokušavao sam ih razdvojiti.
I to me uplašilo.
Zato što sam bio uplašen, radio sam nešto vrlo nemoralno.
Tada sam zavodio ljude pod lažnim profilom.
Znam, sramim se to reći.
Ne biste trebali slati fotke nekog drugog.
Opravdao sam to,
jer grešnik mijenja svijet da bi opravdao grijeh.
Znam da je to pogrešno, ali mislio sam
da objektivno izgledam bolje od crnje čije sam fotke slao.
Mislio sam da će se ljudi ugodno iznenaditi.
Mislio sam da će isprva biti ljuti,
a zatim reći: „Dobro, zeznuo si me.”
Ali sjećam se jedne noći u New Yorku,
boravio sam u hotelu Bowery na Lower East Sideu.
Odsjeo sam ondje iz mutnih razloga.
Ne zbog dobre posluge.
Odsjeo sam ondje jer niste morali imati ključ karticu za vožnju dizalom.
To je mutno, znam.
Ali ako mi je netko kasno dolazio u posjet,
nisam se htio odati pozivom na recepciju
i izmišljanjem neke laži.
Dolazi moj poslovni suradnik. Pošaljite ga gore.
To nisam htio. Dakle, bio sam u Boweryju.
Bila je subota, kasno navečer, ili nedjelja rano ujutro.
Pregledavao sam Grindr i gledao Saturday Night Live.
Pokušavao sam pronaći nekoga tko bi došao do mene.
Slao sam poruke većinom bijelcima,
jer sam mislio da im ne bih bio poznat.
Tako da sam bio siguran ondje.
Jedan je bijelac bio blizu.
Odlazio je iz nekog kluba. Zvao se Liam.
Slali smo si poruke, klasična Grindr sranja.
Što voliš? Ja sam u Boweryju. Samo dođi.
Takva sranja. Liam je krenuo k meni da mi ga popuši.
Oprostite što sam tako eksplicitan.
To sam tako rekao samo zato što je to jedina svijetla točka
kad ste gej. Možete biti potpuno iskreni
o nekome tko dolazi k vama.
A ne vi hetero tipovi i laži.
Hetero tipovi moraju slati poruke tipa:
„Želiš li na sladoled” ili: „Možemo na stand-up šou.”
A samo želite pušenje. Ali to ne možete reći.
Liam mi je išao popušiti i morao sam odjenuti svoju strejt odjeću
pa sam odjenuo široke kratke hlače i potkošulju i zavezao maramu.
Prebacio sam program s SNL-a na ESPN jer želim da mi popuši
negdje kad zatrubi ili dok razgovaraju.
Netko je pokucao na vrata. Otvorio sam.
To je bio Liam. Bijelac, visok oko 175 cm, kratko ošišan.
Nosio je bijelu pilotsku jaknu s narančastim obrubom i vejpao je.
Otpuhao je oblak dima u zrak. Kad se raščistio,
Liam me pitao najstrašnije pitanje koje možete pitati nekoga u ormaru.
Liam me pitao:
„Poznajemo li se?”
Smrznuo sam se.
U tom sam trenutku smislio jedinu smislenu stvar.
„Hoću li morati ubiti ovog bijelca?”
Bio sam ondje dugo i znao kad odvoze smeće.
Mogao sam se izvući.
Ali odradili smo pušenje. To je ludo kad ste muškarac.
Napaljenost prevlada čak i kad je rizik velik.
U ovom trenutku usred nekog rata nekome puše.
Odradili smo pušenje, ali to je bilo najsumnjičavije pušenje
u mom životu.
Liam je cijelo vrijeme bio na koljenima,
gledao je gore i pokušavao shvatiti tko sam ja.
Gledao je u jedno pa u drugo oko. A ja sam pokušavao uživati,
ali sam i radio grimase da izgledam kao netko drugi.
Ovako.
Bilo je to pušenje s kidanjem živaca.
Liam je završio. Ustao je.
Odjenuo je svoju pilotsku jaknu.
Krenuo je van i mislio sam da sam se izvukao.
Taman prije nego što je otišao,
okrenuo se i rekao… Nikad neću zaboraviti kako je to rekao.
Rekao je…
„Shvatio sam.” Pomislio sam: „U kurac.”
Liam je rekao: „Ti si Michael Che.” Rekoh: „Jesam.
Da, to sam ja. Uživo iz New Yorka!”
Dobro da je prošlo.
Znate, jako je stresno kad ste u ormaru.
Sretan sam što više nisam. Jako sam ponosan na to.
Ako je itko u ormaru
zbog bilo čega, mislim da biste trebali izaći,
jer to je jako važno i osjećat ćete se bolje.
Mislim da će svijet biti bolje mjesto.
Imam teoriju da će se nasilje u kvartovima smanjiti
za 15 posto ako crnjama dopuste da budu gej.
To je moja teorija. Nisam još to točno izračunao.
Jedino čega se još bojim je pokazivanje ljubavi u javnosti.
Užasava me
nešto u tome da u javnosti
ljubim svog dečka,
da ga držim za ruku… To me čini nervoznim.
Kao da si stavljam metu na leđa. Jako se uplašim.
Pokušavam prijeći preko toga. Prošlog ljeta
išao sam u Pariz s dečkom i otišli smo na večeru.
Dobro smo se zabavljali, smijali smo se i pili sake.
Napustili smo restoran i odlučili prošetati do hotela.
Na pločniku je moj dečko pružio ruku
i u tom sam trenutku pomislio: „Znaš,
opusti se, Jerrode.
U redu je. Gej si. Ponosi se time.”
Zaljubljen sam. Želim to pokazati.
Ne želim se više bojati i biti u ormaru. Želim to pokazati.
Sjećam se da sam ga primio za ruku
i poljubio
i da sam se osjećao baš dobro.
Sve dok
se iza nas nije polako dovezao neki stari Nissan.
Iz crnačkog sam kvarta. Ne volim to.
Bilo koje vozilo.
Neki sam dan stajao na pristaništu i jahta je usporila pored mene,
a ja sam pomislio: „Sad će zapucati.”
Ne volim tiha približavanja. Pokušavao sam to ignorirati
i hodao sam dalje i držao dečka za ruku.
Ponosio sam se time.
U autu je bilo pet, šest Parižana
i jedan je viknuo nešto na francuskom.
Ignorirao sam to i nastavili smo hodati.
Jedan je bacio čašu vode
iz auta i zalio nas je.
Auto je odjurio i ja sam popizdio.
Prva reakcija bila je da trčim za autom i potučem se s njima.
Ne znam se tući, ali znam da bih mogao prebiti svakog iz Pariza.
Ali ljut sam i ego mi je povrijeđen.
Znam da mi je ego povrijeđen jer razmišljam o novcu.
Mislim si: „Siromašni smradovi. Kupit ću deset vaših auta.”
Počeo sam vikati ludosti poput: „Kupit ću vam tatu i pojebati ga.”
Baš ludosti.
Ljut sam i pustio sam dečkovu ruku.
Mumljao sam poput Joea Pescija.
„Smradovi jedni. Netko će jebeno platiti.
Netko će platiti.” Ponavljao sam.
„Netko će platiti za ovo.” Vratili smo se u hotel
i sjeo sam na rub kreveta. U tom sam trenutku
zaplakao.
Nikad u životu nisam tako plakao.
Pogodilo me kako je to nepošteno,
kako je to sjebano
da sam ponosan i zaljubljen, a oni nas zaliju vodom
i to je tako nepošteno.
Michael je sjeo pored mene.
Masirao mi je leđa i rekao sam: „Ovo je tako sjebano.
Ovo je tako nepošteno.”
Michael je rekao: „Jerrode…” „Ovo je tako nepošteno.
Ovo je tako sjebano.” Michael je rekao: „Znam.”
Rekoh: „Zašto bi to učinili?” Michael je rekao: „Slušaj,
čuo sam što su rekli.
Iako ne govorim dobro francuski, razumijem ponešto.
Ne znam kako da ti to kažem, ali…
mislim da nas nisu gađali vodom
jer smo gej.”
Prestao sam plakati i pogledao ga.
Rekoh: „Nisu?” Rekao je: „Da.
Gađali su te vodom jer si crnac.”
Rekoh: „O, ha!”
Toliko me zaokupila homofobija da sam zaboravio na rasizam.
NE BUDI GAY
Prijevod titlova: Davor Levak