Downloaded from YTS.MX
Pēdējoreiz televīzijā biju realitātes šovā.
Official YIFY movies site: YTS.MX
MĀRDŽORIJAS DĪNAS "MAZAIS TEĀTRIS" ŅUJORKA. 20.02.2025.
Nesen biju iznācis no skapja
un joprojām cīnījos ar iekšējo homofobiju,
un es bezatbildīgi krāpu cilvēku, kuru ļoti mīlu,
un es nebiju tas vīrietis, kāds es varētu būt.
Man ienāca prātā ideja, ja es dokumentēšu visu,
kas man sagādā kaunu, un pastāstīšu to pasaulei,
varbūt tas palīdzēs man atbrīvoties no sava kauna.
Es ļoti lepojos ar priekšnesumu, ko izveidoju.
Kad tas iznāca, iegāju Twitter, lai uzzinātu,
vai tas uzrunāja vēl kādu,
kam bija līdzīgas problēmas kā man.
Pirmais, ko izlasīju:
"Kāpēc melnajam Džerodam ir balts puisis?"
Tā ir mana vaina. Es kļūdījos.
Tik ļoti domāju par homofobiju, ka aizmirsu par rasismu.
Nezinu, vai jums tiešsaistē ir kādreiz uzbrukusi
melnādainu geju grupa, bet varu teikt, ka tas nav jautri.
Viņi bija tik ļauni pret mani.
Redzēju ierakstu,
kurā kāds publicēja bildi, kurā baltādains vīrietis turēja jenotu,
un pierakstīja: "Skat, Džerods ar savu puisi."
Tas bija iznīcinoši, bet smieklīgi. Tas to padarīja sliktāku.
Es izlasīju visu šo sūdu. Nespēju novērst acis.
Izlasīju katru vārdu.
Domājat: "Vienkārši noliec telefonu, Džerod.
Tev tos sūdus nevajag." Es nespēju.
Zināt, kad slavenības saka ko tādu:
"Es neskatos Twitter. Es nelasu komentārus."
Viņi jums melo.
Visi lasa katru vārdu, pat izvairīgas slavenības.
Ja vēlaties nodot ziņu Danielam Dejam-Luisam...
atliek uzrakstīt tviterī: "Hei, Daniel Dej-Luis, ej dirst."
Viņš to izlasīs.
Cilvēki par mani runā tik personiskas lietas,
par manu dzīvi, seksuālo dzīvi.
Kāds teica, ka ienīstu sevi, ka ienīstu melnādainus vīriešus,
ka esmu bijis kopā tikai ar baltajiem. Tā nav taisnība.
Gribu teikt, ka tā nav taisnība. Esmu bijis ar melnādainiem vīriešiem.
Vienkārši mans melnādainā vīrieša tips ir diezgan vīrišķīgs.
Tāpēc reizēm nonāku tādās seksuālas konkurences situācijās,
kurās neviens no mums nevēlas pakļauties.
Tāpēc beigās turam krānus kā divi kovboji pirms šaušanas.
Sakot: "Labi, tu atsūkā man.
Nē, vecīt, tu atsūkā man."
69 uz skaitu trīs.
Tas turpinājās nedēļām ilgi.
Izlasīju par sevi tik daudz, ka man sāka palikt slikti.
Tas sāpināja mani, un man bija jārīkojas.
Tāpēc sāku apmeklēt melnādainu terapeitu,
lai noskaidrotu, kāpēc man ir baltādains draugs.
Pirmā tikšanās. Nemelošu, runāju tieši.
Atspēru durvis vaļā.
Jautāju: "Esmu Klarenss Tomass?"
Viņa atbildēja: "Labi."
"Atslābinies, Džerod. Novelc mēteli, iekārtojies."
Viņa pajautāja man, kas nav kārtībā.
Teicu, ka internets man uzbrūk.
Viņa jautāja: "Ko par tevi runā?"
Es tikko biju izlasījis,
ka iemesls tam, kāpēc man ir baltādains draugs,
ir tas, ka man ir mazvērtības komplekss pret baltādainiem cilvēkiem.
Terapeite atdzīvojās.
Teica: "Papētīsim to, Džerod.
Pastāsti par bērnību.
Par savām attiecībām ar baltajiem cilvēkiem.
Kādreiz esi juties sliktāks?"
Es pirmo reizi aizdomājos par to.
Domāju par savu bērnību,
visa mana apkaime faktiski bija pilnīgi melna.
Pamatskola izskatījās vairāk pēc NAACP veikta eksperimenta.
Katru rītu viņi atskaņoja himnu Vitnijas Hjūstones izpildījumā.
Vai nav traki?
Vecmāmiņa strādāja skolas ēdnīcā.
Visi mani kaimiņi bija melnādaini, izņemot
vienu balto ģimeni, kas dzīvoja mājā
manas ielas galā.
Bet viņi visi, un tā ir taisnība,
cieta no kaut kāda veida garīgiem traucējumiem.
Tāpēc pateicu terapeitei:
"Nedomāju, ka man ir mazvērtības komplekss.
Jo pirmos sava mūža 13 gadus domāju, ka visi baltie ir atpalikuši."
Tiešām tā domāju. Goda vārds.
Pirmā baltādaino filma, ko redzēju, bija Forests Gamps.
Skatījos un domāju:
"Vecīt, kā baltie cilvēki funkcionē šai pasaulē,
ja viņi ir tik atpalikuši?"
Ziniet, kas bija nepatīkami? Melnādaino dusmas.
Esat kādreiz to piedzīvojuši? Tā nav laba sajūta.
Neviens to nespēj izturēt.
Ir lieliski, kad tu patīc melnādainajiem cilvēkiem.
Nesen gāju pa ielu,
un melnādains puisis atvēra logu un teica:
"Hei, es tevi redzu."
Ko, mani? Tu redzi mani?
Piecēlos kājās. Ziniet, kā tas man lika justies?
Pamanītam. Jutos pamanīts. Dievinu melnādaino cilvēku atzinību.
Nepārprotiet, man patīk arī baltādaino atzinība.
Baltādaino atzinība liek man justies finansiāli droši.
Gribu patikt melnādainajiem, bet es patiku baltai kundzītei no HBO,
un kopš tā laika esmu multimiljonārs, kas ir citādāk.
Paldies. Paldies. Nodošu viņai ziņu.
Es ļoti uztraucos. Esmu nemierīgs cilvēks.
Man piemīt ļoti specifisks uztraukuma veids.
Visvairāk uztraucos tad, kad valda miers.
Kad viss notiek labi, tad es sāku tiešām nervozēt.
Gaidu, kad pienāks sekas.
Ja es dzīvotu Ņujorkā, tad 11. septembris būtu
emocionāli labvēlīga pieredze man.
Pastāstīšu, kāpēc. Es būtu izgājis ārā.
Būtu mierpilna diena, putniņi dziedātu.
Tad ēkā pēkšņi ietriektos lidmašīna,
un mana pirmā doma būtu: "Es taču teicu, jākli,
ka šodien notiks sūdi." Tas notiek manā sirdī.
Es uztraucos un ienesu šo uztraukumu savās attiecībās.
Attiecībās es esmu nervozais. Trakākais mīlestībā ir tas,
ja kāds tev pasaka, ka mīl tevi,
tev atliek viņam ticēt uz vārda.
Traki. Jums tas neliekas traki?
Tas ir neprāts. Man vajag vairāk pierādījumu.
Modinu savu puisi nakts vidū: "Vai tu mīli mani?"
Mēģināju viņu pieķert brīdī, kad nav tam gatavs.
Es saprotu kāzas.
Jaunībā man kāzas nepatika. Mēdzu tām pretoties.
Kļuvu dusmīgs, kad draugi aicināja mani uz savām kāzām.
"Kāpēc jūs aicināt mani uz šo garlaicību?"
Vista ir sausa, skan top 40 hiti.
Nācās lidot, lai redzētu, kā tu pieņem lēmumu.
Mēroju šo gabalu, lai skatītos, kā tu dejo lēno deju ar savu tēvu.
Ej dirst. Tā es jutos. Tas bija pirms es iemīlējos.
Tagad saprotu, ka kāzās galvenais nav ballīte.
Kāzas organizē liecinieku dēļ.
Tāpēc taisa kāzas.
Kāzas ir brīdis, kurā cilvēks,
kas apgalvo, ka mīl tevi, stāv tev tieši blakus.
Tu uzaicini visus, ko jebkad esi saticis savā mūžā.
Klāt ir tava ģimene, viņa ģimene.
Aicini durvju sargus no ēkām, kurās vairs nedzīvo.
Visi ir klāt.
Tev aiz muguras nostājas draugi,
lai blenztu uz to mērgli.
Visas ceremonijas jēga ir, lai tu pagrieztos pret viņu un pateiktu:
"Ko tu tur teici par mīlestību pret mani?
Tagad pasaki to visiem. Tava tante atlidoja.
Saki tantei, cik ļoti gribi mirt ar mani.
Saki, "līdz nāve mūs šķirs.""
Tāpēc organizē kāzas. Es...
Es to saprotu, jo tagad esmu iemīlējies un gribu precēties.
Jā. Tiešām. Ļoti mīlu savu puisi.
Viņš ir mans labākais draugs. Patīk katrs mirklis ar viņu.
Patīk gulēt viņam klēpī, kamēr viņš spēlē Mario.
Ceru, ka būsim kopā mūžīgi.
6. janvārī svinējām jubileju.
Jā.
Viņš ieņēma manu sirdi.
Viņam nepatīk, kad es tā saku, bet man patīk.
Man tas ir tāds jaunums. Tik aizraujoši, vai ne?
Viņš ir vienlīdzīgs man, un tas ir ļoti svarīgi,
ka esi ar vienlīdzīgu cilvēku. Nepārprotiet, esam atšķirīgi.
Mums ir daudz atšķirību, uzaugām dažādos veidos.
Klausāmies atšķirīgu mūziku.
Augot klausījos daudz repa, it īpaši Jay-Z.
Visas manas mīļākās dziesmas parasti ir par narkotirgoni
ar pistoli, kas darīja to, kas jādara, lai izdzīvotu.
Mans puisis bērnībā daudz klausījās Bjorku.
Un Džoannu Ņūsomu.
Visas viņa mīļākās dziesmas ir par to, kā zvirbulis taisa abortu.
Mēs esam ļoti atšķirīgi, bet arī vienlīdzīgi.
Tas ir svarīgi.
Svarīgi būt kopā ar vienlīdzīgu cilvēku.
Noteikti.
Jo, ja domā, ka tev paveicies, tad tevi krāpj.
Ja zini, ka paveicās viņam,
tad tu nepārtraukti meklē izeju.
Tāpēc jābūt vienlīdzīgiem. Mēs ar manu puisi esam vienlīdzīgi.
Esmu bagāts, viņš balts, tāpēc esam vienlīdzīgi.
Kā viens pret vienu, viss godīgi.
Visu laiku tomēr salīdzinu sevi ar viņu.
Visu, ko mans puisis dara, lai kļūtu labāks,
uztveru kā personīgu rīcību pret mani.
Ja viņš no gultas izkāpj ātrāk par mani,
jūtos kā slinks sūda gabals.
Labākais piemērs, ko spēju izdomāt.
Iegādājāmies vafeļu taisītāju no Williams-Sonoma,
jo es dievinu vafeles. Mīlu vafeļu dienu.
Priecājos jau vakarā.
Jautāju draugam: "Rīt taisīsi vafeles?"
Viņš saka: "Jā."
Paguļu astoņas stundas un mostos laimīgs. Sajūta kā Ziemassvētkos.
Noejam lejā, un mans puisis man gatavo vafeles,
un vafeles ēdam dažādos veidos.
Man patīk saplēst vafeles mazākos gabaliņos,
izveidojot mazu vafeļu kalnu. Kā Crumbl vafeļu kalnu.
Un tad es to pārleju ar Kerrygold sviestu,
-es noslīcinu vafeles sviestā. -Jā.
Tad atrodu lētāko iespējamo sīrupu.
Nekādu A kategorijas kļavu muļķību.
Es domāju Log Cabin.
Man tas garšo.
Tad es vienkārši noslīcinu vafeles Log Cabin sīrupā.
Tad ielieku šķīvi mikroviļņu krāsnī uz 14 sekundēm.
Nedaudz ir jāpatur, lai sāk drusku burbuļot.
Tad eju pie galda. Tā man patīk ēst vafeles.
Manam puisim vafeles garšo ar karotīti
crème fraiche un pāris ogām. Tātad...
Tam nevajadzētu būt svarīgi.
Kāda starpība? Ēdam vafeles dažādos veidos.
Taču tad sākas salīdzināšana, sēžu pie galda,
skatos uz savām vafelēm, kas spīd gaismā.
Paskatos uz savu puisi un viņa vafelēm,
paskatos uz savām, tad uz viņa,
tad uz savām, tad zaudēju pacietību un saku:
"Esmu tikai tas, ko tu gribi.
Tu manī redzi tikai melno ar augstu holesterīnu,
tāpat kā manam tēvam un viņa tēvam." Viņš to negribēja, ir brokastu laiks.
Es vienmēr salīdzinu.
Visu laiku salīdzinu, ko mēs darām.
Domāju, kā mēs funkcionējam.
Ir svarīgi arī tas, kā mēs komunicējam.
Mācos, ko darīt ar dusmām manās attiecībās,
jo esmu ļoti jūtīgs, un mani sāpina visu laiku.
Visu laiku.
Reizēm mans puisis ko pasaka veidā, kas liek man saprast,
ka viņš nekad nav dabūjis pa seju.
Saprotiet? Tas ir viņa tonis.
Viņš reizēm ir pasīvi agresīvs,
un pasīvā agresija ir baltādaino vardarbība.
Es nevaru ar viņu kauties.
Tā geju attiecības nestrādā. Domāju, ka tā būs.
Domāju, ja sadusmošos, tad mēs visu risināsim kā vīri.
Bez policijas. Pirmais, kurš krīt, atvainojas.
Tā tas nestrādā. Man joprojām jāpauž savas jūtas.
Man ir jāsaka viņam, kad viņš mani sāpina.
Man to darīt ir ļoti grūti,
jo tas ir ļoti gejiski.
Nepārprotiet, sūkāšu viņam līdz Pastardienai.
Bet neteikšu, ka viņš sāpināja mani.
Esmu vīrietis, sasodīts!
Zinu, ka tas ir... Es gribētu pateikt Maiklam,
ka viņš mani sāpināja, jo tā ir pareiza rīcība.
Bet diemžēl
man ļoti labi sanāk slēpt jūtas no cilvēka, kuru mīlu.
Kad ļoti labi ko proti, ir ļoti grūti to neizmantot.
Tu vari labi prast slēpt jūtas.
Slēpšana ir spēle, kuru spēlē tikai viens no jums.
Spēles mērķis ir likt viņam pajautāt tev, kas nav kārtībā,
tev nesakot, ka kaut kas nav kārtībā.
Tas jādara šādi. Pirmkārt, nedrīksti izskatīties dusmīgs.
Tad tu jau zaudēji. Neizskaties dusmīgs.
Jo tad viņš zinās, ka tev rūp, un visi zina,
ka attiecībās stiprākais ir tas, kuram rūp vismazāk.
Tāpēc neizskaties dusmīgs.
Ir jāizskatās aizņemtam.
Tev ir jāizliekas,
ka mēģini atrisināt kādu sarežģītu matemātisku formulu,
ko viņš nekad nesapratīs. Vienkārši esi savā galvā.
Neko skaļi nesaki,
bet domā: "Paga, ja divi un trīs ir pieci..."
Sākumā viņš neko nemanīs.
Nejautās tev, kas noticis.
Viņš tev pajautās ko parastu, piemēram: "Ko vēlies vakariņās?"
Un tas tevi tiešām satracinās.
Bet tas nozīmē, ka laiks pielikt pūles.
Beidz izrādīt mīļumu.
Visu mīļumu. Nedod viņam nekāda mīļuma,
bet tā vietā atdod visu šo mīļumu kādam citam viņa acu priekšā.
Ja neviena nav ciemos, dod to sūdu sunim.
Es rotaļājos uz grīdas ar suni:
"Kas ir labākais puika mājās?
Kas ir mans mīļākais puisis?"
Nesmejieties. Nesmejieties.
Kad viņš iziet ārā, tad var skaļi par kaut ko pasmieties.
Cerot, ka viņš atskries un pajautās, kāpēc tu smējies.
Atbildi: "Vienkārši."
Un ar laiku, reizēm tam vajag pāris dienas,
viņš beidzot tev pajautās: "Kas noticis?"
Teikšu godīgi, reizēm manam draugam vajag tik daudz laika,
lai pajautātu, kas noticis,
esmu tik dusmīgs, ka atbildu: "Ko?
Mīļais, nekas nav noticis.
Vai ar tevi viss kārtībā?"
Jo reizēm manā mājā valda manipulācija.
Es vēlos būt labāks. Man ir jākļūst labākam.
Vēlos pieaugt savās attiecībās.
Vēlos būt atvērts un godīgs visu laiku.
Zinu, ka tas ir ļoti svarīgi attiecībās.
Tas ir ļoti svarīgi mūsu attiecībās,
jo esam atvērtās attiecībās,
kas bija viņa ideja.
Mana ideja bija viņu krāpt.
Un dzīvot slepenībā,
ļaujot svaram krāties manā dvēselē, lai atgrieztos mājās un ilgi sēdētu
mašīnā pie mājas tāpat kā mans tēvs.
Jo es negribēju tās atvērt. Baidos no citu cilvēku nosodījuma,
un es jūtu, ko daži no jums pašlaik domā:
"Kas ir atvērtās attiecības un kāpēc tās vajag?"
Ja tiešām kādu mīli,
vai nevari vienkārši būt kopā ar šo cilvēku?"
Atbilde ir, nē. Visu laiku gribu visus izdrāzt.
Tiešām, galvā spēlēju spēli,
kad nonāku jaunā telpā, kas saucas "Ja durvis tiks slēgtas...
ko es drāzīšu pirmo?" Man ir saraksts.
Un man ir rezerves. Esmu ļoti seksuāls cilvēks,
un es mācos to pieņemt sevī.
Nevaru visu mūžu apspiest savu seksualitāti.
Nespēju izlikties, ka vēlos drāzties tikai ar vienu cilvēku,
jo tie ir meli, ko sev stāsta heteroseksuāļi.
Jūsu visi to darāt. Redzu to visu laiku.
Nesen biju vakariņās ar draugu un viņa sievu,
mēs runājām par aktrisēm, kāds pieminēja Sidniju Svīniju,
kura ir skaista aktrise, tad manam heteroseksuālajam draugam
pajautāja viedokli par Sidniju. Viņš sameloja...
izmantojot vārdu, ko heteroseksuāļi saka tikai savas meitenes klātbūtnē.
"Ā, Sidnija? Viņa ir pievilcīga."
Tā arī pateica. Balss pacēlās par oktāvu.
"Viņa ir pievilcīga.
Viņai ir divas acis, deguns un mute."
Es teicu: "Domā, ka viņa ir pievilcīga,
vai vēlies izēst viņai pakaļu pēc sporta zāles?" Kā īsti ir?
Saprotu. Ir grūti būt tik atklātam,
jo atvērtām attiecībām vajag lielu atklātību,
kas mēdz būt labi.
Būtu skaisti būt atklātam un godīgam ar kādu,
bet var būt arī ļoti grūti pateikt tev svarīgam cilvēkam,
ka vēlies nolaist ar kādu citu. Tas var būt grūti.
Jo tas nozīmē to, ka mierīgā otrdienā mājās,
kad mans puisis ērti iekārtojies ar labu grāmatu,
un deg Le Labo svece, skan NPR Tiny Desk.
Man ir jātraucē šis miers, paskatoties uz viņu un pasakot:
"Tā vietā, lai pavadītu vakaru šeit ar tevi,
domāju, ka vēlos izdrāzt rīklē to 23 gadus veco džeku.
Atgriezīšos pirms vakariņām." Tas ir grūti.
To ir grūti pateikt. Paskatieties uz savu reakciju.
Kādas ir sekas? Ko tas nozīmē?
Cilvēki domā, ka attiecības atver,
jo apnika sekss ar savu partneri.
Tā nav taisnība. Tas nav par mani.
Sekss mīlestībā man ir jaunums.
Ļoti liels jaunums.
Mans draugs ir pirmais cilvēks, kuru izdrāzu un cienu.
Nezināju, ka tā jābūt, atvainojos.
Es viņu ļoti cienu, un mums ir ļoti kaislīgs sekss.
Viņa rokas man ir drošākais patvērums pasaulē.
Man ļoti patīk mūsu sekss. Esam ļoti saskaņoti.
Skatāmies viens otram acīs, un tad tās mainām. Saprotat?
Skaties uz kreiso, labo, kreiso, labo?
Kad kustini acis, tas ir tik dziļi.
Mans puisis ir mana Klēra Hakstebla.
Raidījums nevienu neizvaroja. Es saku...
Es saku, ka uzaugu ar The Cosby Show,
un Klifs un Klēra Hakstebli bija svarīgs pāris manā dzīvē.
Tie bija divi cilvēki, kuri viens otru ļoti cienīja.
Viņi bija profesionāli. Mīlēja viens otru.
Kopā izveidoja ģimeni.
Tā skatos uz savu puisi, cilvēku, ar kuru izveidot ģimeni.
Un dievinu mūsu jēgpilno seksu.
Bet... reizēm
es arī gribu
mauķeli, kuru izmantot.
Tikai es? Labi, es būšu viens.
Vienkārši svešinieks no interneta,
kurš atnāk ciemos, lai pār viņu dominē.
Kāds, kuru vispār necienu. Mani viņš arī neciena.
Kad viņš atnāk ciemos un palūdz ūdens pudeli,
es dodu viņam lēto plastmasas sūdu.
Stikla pudeles domātas man un manam mīļumam,
bet viņš var dabūt plastisko Poland Springs sūdu.
Tāda cilvēka klātbūtnē es pat nerunāju īstajā balsī.
Runāju pāris oktāvas zemāk: "Jā, kā iet?"
Esmu dominējošs. Viņš grib, lai pār viņu dominē.
Grib, lai žņaudzu viņu. Dievinu žņaugšanu.
Saprotiet?
Esat kādu žņauguši tik ilgi, ka ir gandrīz par ilgu?
Saprotat mani?
Viņš sāk nedaudz trīcēt un klepot, es to dievinu.
Dievinu spļaut citiem mutē.
Esat to darījuši? Saprotat, par ko runāju?
Es nedomāju pāris piles.
Kā putns baro putnēnu,
tas ir tik dziļi kā rasisms,
kārtīgs, nopietns spļāviens no tālajiem dienvidiem.
Spļauj uz leju,
bet aizspļauj garām mutei, trāpot acī.
Esmu ļoti garš, tāpēc, ja drāžu kādu no aizmugures,
es mēģinu ar kreiso pēdu
aizsniegties apkārt un uzkāpt viņam uz sejas,
uzkāpt ar netīru Nike zeķi viņam uz sejas,
un es viņam saku: "Jā, tev patīk, vai ne?
Jā, ņem tik iekšā. Atveries tētukam, atveries tētukam."
Bet ar Klēru Haksteblu es nevēlos tāds būt.
Viņa ir zīda pidžamā, viņa ir advokāte...
viņai no rīta jāstrādā.
Attiecības ir atvērtas,
tāpēc mans draugs arī var drāzties ar citiem.
Teikšu godīgi, man tas nepatīk.
Nemaz nepatīk. Forši, kad to daru es,
bet nepatīk, kad viņš.
Jo mums vienalga ir jāpastāsta, ko mēs darījām.
Nevēlos domāt par savu mīļumu ar netīru Nike zeķi uz sejas.
Mans puisis ir labs stāstnieks.
Reizēm viņš pasaka vārdus, kurus nespēju aizmirst.
Pēdējais džeks, ar kuru viņš nolaida.
Viņš teica, ka tā džeka loceklim bija liels spals.
Ko? Tas nav vārds, ko dzirdi ikdienā.
Ko nozīmē, liels spals?
Tagad uz atkritumu maisiem skatos citādāk.
"Viņa loceklim bija liels spals?"
Nepatīk, ka kniebjas bez manis.
Tas man liek apsvērt domu kļūt par skatītāju.
Skat, skat, skat! Zināt, kas ir skatītājs?
Skatītājs ir cilvēks, kurš skatās, kā viņa mīļoto
drāž kāds cits. Tagad man tas pat patīk.
Ziniet, kāpēc? Ja mans puisis gūs labu
seksuālo pieredzi ar kādu, kurš neesmu es,
es negribu, lai mani izdzēš no atmiņas.
Tas arī viss.
Ja viņš domās par to vēlāk,
gribu, lai varu teikt: "Nē, nē. Atceries, es stūrī situ dūrē,
neaizmirsti par mani."
Pateikšu, kas ir skaisti attiecībās.
Ļoti, ļoti skaista lieta, par kuru pat nezināju,
kas man ir ļoti svarīga.
Dievinu, ka ir kāds, kas spēj manā vietā runāt ar manu māti.
Tas ir svarīgi. Tā ir kā krāpšanās.
Jo katram dzīvē pienāk laiks,
kad saproti, ka tava māte ir jukusi.
Tā arī ir, tava māte ir jukusi. Tavas mātes dzīve...
viņa bija atbildīga sieviete, kura tev taisīja sviestmaizes,
bet tagad ir ļoti runātīga kundzīte bez robežām,
lūdz Dievu, lai tāda nesēž tev blakus.
Par to kļūst tava māte. Tava māte ir traka.
Zinu, ka daži no jums domā:
"Viņš nerunā par manu māti. Mana māte ir forša."
Nē, tas nozīmē, ka tava māte ir alkoholiķe.
Tas nav forši. Tā ir traka, bezatbildīga kundze.
Tava mamma ir traka, tāpēc jums ir ģimenes čats.
Ģimenes grupa, kurā tu un tavi radinieki
pēc kārtas atbildat uz sūdiem, ko sūta šī trakā kundzīte.
Dīvainu bērnu attēli
vai citu cilvēku Ziemassvētku virtenes. Tava mamma ir sasodīti traka.
Tava māte ir traka vai mirusi, bet agrāk bija traka.
Tikai tādi varianti. Visas mammas jūk prātā. Kurš vainīgs?
Nezinu. Visdrīzāk, ka tēti.
Jo tavs tēvs kļuva kluss.
Ar katru dzīves gadu tavs tēvs saka aizvien mazāk vārdu.
Tagad mans tēvs klusu sēž stūrī
un reizēm pasaka kaut ko bezsakarīgu:
"Hmm, šodien nejūtos kā svētdienā."
Atbildu: "Ko lūdzu? Ko, pie velna, tu runā?"
Šodien ir svētdiena.
Tēvs kļuva kluss, bet māte kļuva traka.
Visas mammas kļūst trakas, jo visas tiek radikalizētas.
Nezina, ko darīt ar mammas enerģiju.
Viņas kaut kas radikalizē.
Ja paveicas, tad pēkšņi tava māte aizraujas ar dārzu.
Apsveicu, tev ar savu paveicās.
Bet tava mamma tagad jau ir QAnon dalībniece.
Vai, ja esi kā es, tava māte ir reliģioza trakā.
Tagad mana māte mīl Jēzu.
Bērnībā gājām uz baznīcu, bet ne jau tā.
Kaut kas viņā mainījās.
Tagad mana mamma mīl Jēzu. Viņa viņu mīl.
Viņai ir visa viņa atribūtika.
Viņa visu laiku viņu citē.
Jēzus ir viņas mīļākais reperis. Nespēj sagaidīt Jēzus atgriešanos.
Viņas medusmaize. Nevar sagaidīt, kad Jēzus atgriezīsies.
Visu laiku viņai saku: "Klau, pazīstu slavenības,
neviena slavenība nepavada laiku ar savu kvēlāko fanu."
Nē, man tas jāsaka.
"Kad Jēzus atgriezīsies, viņš ar tevi nejokos."
Jēzus baidīsies no manas mātes.
Jēzus pret manu māti izturēsies kā pret kundzi, kas nogalināja Selīnu.
Viņš turēsies no viņas kilometra attālumā.
Reizēm...
Man ir sajūta, ka cīnos ar Dievu...
par mātes dvēseli.
Es nezinu, kas uzvar.
Jo es par visu maksāju,
bet paldies viņa saka Jēzum.
Tas mani tracina.
Tā tiešām ir. Esmu ļoti specifiskā NBA spēlētājiem raksturīgā situācijā,
kurā es pelnu naudu ģimenē. Viņi visi sēž manā Instacart.
Apmaksāju iepirkumus visiem.
Godīgi teikšu,
tas mani padara par Reigana ēras republikāni. Nedaudz.
Redzu, cik daudz naudas viņi tērē uz pārtiku.
Vai varu viņiem vienkārši iedot siera rituli
un rīsu maisu kā 80. gados? Kāpēc viņiem jāēd gaļa?
Nē, jūs nesaprotat.
Palaidu TV raidījumu, un radi pēkšņi dodas pensijā.
Bet es nesaņemu cieņu, ko esmu pelnījis.
Nesaņemu. Tiešām...
Domāju, ka ģimenei būtu jātur mans fotoattēls pie durvīm.
Viņiem jāskaita lūgšanas, vēršoties mana dzīvokļa virzienā
piecas reizes dienā. Tiešām tā domāju.
Viņiem jāsāk uzrunāt mani par godājamo Džerodu Kārmaiklu,
it kā esmu Elaidža Muhameds.
Vēlos uzslavas, bet tās nesaņemu, un tas man apgrūtina dzīvi.
Reizēm ir grūti būt ar viņiem.
Saprotiet?
Man ir grūti būt kopā ar manu ģimeni, jo...
Nevaru būt tas, kas esmu, jo tas viņus aizskar.
Un viņi atsakās no terapijas,
tāpēc viņi nezina, kas viņi patiesībā ir.
Problēma ir tāda, ka esmu gejs, bet viņiem nepatīk lasīt.
Reizēm esmu ar viņiem diezgan ilgi.
Tikko nedēļu pavadīju Ziemeļkarolīnā...
Es tur dodos-- Ilgāk par nedēļu mana dvēsele nespēj izturēt.
Mēs spēlējam Uno.
Darām lietas, ko dara ar cilvēkiem, kurus patiesībā īsti nepazīst.
Ja īsts draugs piedāvātu spēlēt Uno,
Es teiktu, lai viņš zūd lapās.
Taču es to daru ar savu māti, meklējot veidus, kā aizpildīt laiku.
Es atbraucu sestdienas vakarā, un mamma jautāja,
vai svētdien no rīta iešu uz baznīcu.
Es piekritu. Teicu: "Jā."
Tā bija kļūda. Jūs to zināt. Zināt.
Tā ir kļūda. Ir lietas, ko nevajag darīt,
un iet uz baznīcu ir viena no tām.
Man ir grūti būt baznīcā.
Esat bijuši gudrākais cilvēks telpā?
Tas esmu es baznīcā. Vai esat skatījušies apkārt
un domājuši ļoti tumšas, nosodošas domas?
Skatos uz tām baznīcas kundzītēm spilgtos toņos
un lielās cepurēs, un domāju:
"Ak, tu nabaga mīļā, stulbā lose.”
Jo, ja zini, ka baznīca ir piramīdas shēma,
to ir grūti ignorēt. Es zinu, bet mamma to nezina.
Sēžu viņai blakus,
un bija pienācis ziedojumu laiks, kas ir viņu mīļākais laiks.
Nauda ir jāliek mazās aploksnēs.
Baznīcā tā dara. Viņi slēpj naudu no Dieva.
Maza maskarāde Jēzum. Mācītājs atnāca
un pateica ko tādu, kas man likās ārprātīgs.
Mācītājs uzkāpa kancelē un teica...
"Labi, sagatavojiet aploksnes,
jo Dievs man pateica..." Ak, nē!
Tas jau izklausās neticami. Dievs tev pateica?
Tā viņš teica. Viņš teica: "Dievs man pateica...
sēkla, ko stādīsi šodien."
Tā viņš teica: "Sēkla, ko stādīsi.
Dievs teica, ka pavairos to vismaz 10 reizes līdz piektdienai."
Tā arī teica: "Līdz piektdienai."
Sēžu un mēģinu savaldīt smieklus. Tiešām?
Dievs tiešām čukst ausī
80 gadus vecam vecim Ziemeļkarolīnā.
Dievs-- It kā Dievam pieder FanDuel.
Nē, saki, ka es visu izdarīšu. Saki, lai neuztraucas par to.
Neuztraucies. Lai cik viņi dotu, piektdien būs.
Neuztraucies. Un es domāju, ka tas ir ārprāts.
Skatos pa kreisi, mamma jau stiepjas pēc somiņas,
paņem manus 20 dolārus.
Skatos, kā viņa ieliek to naudu aploksnē, aploksni uz paplātes,
un paplāte tiek aiznesta.
Sēžu un skatos uz viņu ar domu: "Tiešām?"
"Tava sperma, tava olšūna?
Es? Kā?"
Man joprojām bija jāpavada vesela nedēļa ar viņiem.
Taču uz Ziemeļkarolīnu dodos ne jau vecāku dēļ.
Manam brālim ir pieci bērni, kurus ļoti, ļoti mīlu
ļoti konkrētā secībā, ja runājam godīgi.
Viņi nav visi vienlīdzīgi. Man ir izteikts favorīts.
Nosaukšu pozīcijas. Otro vietu ieņem...
Otrajā vietā ir abi vecākie bērni, kuri man liekas ļoti forši,
un es gribu, lai viņi uzskata mani par foršu, bet viņi tā nedomā.
Reizēm viņi publicē slavenību bildes
no pasākumiem, kuros es arī biju. Tas mani aizvaino.
"Ja neliksiet bildes ar tēvoci geju--"
Viņi nav mani favorīti. Mana favorīte ir brāļa meita Lordena.
Ļoti, ļoti mīlu Lordenu. Viņa ir astoņus gadus veca.
Viņa ir ļoti gudra. Viņa ir ļoti smieklīga.
Viņa ir ļoti harizmātiska. Dievinu pavadīt laiku ar viņu.
Aizvedu viņu uz rotaļu laukumu. Skraidījām pa parku,
šūpojāmies šūpolēs un griezāmies uz riņķi.
Lordena gribēja, lai es nobraucu ar viņu pa slidkalniņu.
Viņa mani paņēma pie rokas. Aizveda uz kalniņa virsotni,
apsēdāmies. Viņa apsēdās man blakus.
Pirms šļūcām lejā, Lordena pagriezās, pieskārās manai galvai un teica:
"Tēvoci Rod,
man patīk tavi mati.
Tie ir mīksti."
Atbildēju:
"Es tevi finansiāli nodrošināšu līdz tava mūža beigām."
Es tā tiešām domāju. Tiešām. Ziniet, kā es to zinu?
Gājām ārā no parka, atgriezāmies pie mašīnas,
un mums bija jāšķērso iela,
un Lordena gandrīz izskrēja uz ceļa, kad tuvojās autobuss.
Tajā brīdī es sapratu, ja vajadzētu,
es pagrūstu Lordenu malā
un mani notriektu autobuss, jo es viņu tik ļoti mīlu.
Es to būtu izdarījis,
kaut arī tas būtu finansiāli briesmīgi manai ģimenei.
Teikšu jums godīgi. Tikpat labi varētu visu manu ģimeni
pamest zem tā autobusa. Tāpēc...
Nemēģinu noteikt dzīvības cenu, jo viņa ir 8 gadus veca
un viņai ir milzīgs potenciāls, bet es esmu viens uz miljonu. Tāpēc...
Ļoti maz ticams, ka manā ģimenē tas atkārtotos.
Tas ir...
Es gribu, lai viņa dzīvo, bet, vai esat bijuši bērna bērēs?
Nemaz nav tik skumji, kā domājat.
Nē, lielākā daļa cilvēku min dažādus pieņēmumus:
"Viņa varētu kļūt par prezidenti."
"Jā, protams. It kā vārdiem ir nozīme."
Es saku, kamēr esmu dzīvs, mēs sērosim Havaju salās.
Viņa ir dzīva. Mēs visi esam dzīvi.
Mēs aizvadījām tik labu nedēļu. Man bija lieliska nedēļa ar Lordenu.
Es sapratu, cik sīkumains un muļķīgs es biju,
gribot daudz uzslavu no savas ģimenes, saprotiet?
Es vienkārši izslēdzu visu savu aizsardzību.
Un-- Es...
Es nezinu, vienkārši sapratu, ka man ir iespēja rūpēties
par savu ģimeni, un tas ir labi.
Man bija doma, pirms atgriezos Ņujorkā, lai būtu gejs,
Es...
Apstājos pie bankomāta un izņēmu pāris tūkstošus dolāru,
ko gribēju paslēpt mātes zeķu atvilktnē.
Pieņēmu savu Lieldienu Zaķa lomu.
Domāju, ka paslēpšu to.
Sāku iztēloties viņas seju, kad viņa atradīs to naudu.
"Viņa ļoti priecāsies, kad to ieraudzīs."
Liku naudu mammas zeķu atvilktnē,
un tad es sapratu.
Es tikai dzirdēju mācītāja balsi...
"Sēkla, ko sēsi šodien." Sapratu, ka Dievs uzvar.
Viņš tiešām uzvar.
Esot mājās...
Ziemeļkarolīnu joprojām saucu par mājām. Traki, vai ne?
Man tas ir sarežģīti, jo...
mani vecāki dzīvo mājā, kurā es uzaugu.
Un es esmu tur.
Tā ir kā laika kapsula...
Tas man atgādināja to, cik ļoti centos būt heteroseksuāls.
Biju tikai sīks puika, ļoti, ļoti centos
būt heteroseksuāls. Tikai mazs pusaudzis.
Paskatījos uz savu bērnības drēbju skapi, uz Rocawear.
Girbaud un nedaudz Sean John, vienkārši centos būt stilīgs.
Vecāku dzīvojamajā istabā,
skatoties uz vietu, kur agrāk bija dators.
Atceros, kad biju pamatskolā,
nācu mājās pirms vecāki atgriezās no darba,
un man bija 15-20 minūtes laika vientulībā.
Ņēmu mātes Bībeli, kas viņai bija istabā,
un slēpu to mazā atvilktnē.
Vēl viņai bija plakāts ar pēdas nospiedumu smiltīs.
Es to apgriezu otrādi, lai Jēzus neredzētu.
Un tad es devos uz BiLatinMen.com...
un situ dūrē, bet tik ļoti es centos būt heteroseksuāls.
Tad izņēmu Bībeli no atvilktnes
un atgriezu plakātu atpakaļ, lai Jēzus var skatīties,
un piespiedu sevi sist dūrē, skatoties heteroseksuālu porno,
jo zinu, ka Dievs mīl vāveres.
"Lepojies ar savu puiku, ko? Skaties uz mani, Dievs.
Beidzu uz meitenēm." Tik ļoti centos būt heteroseksuāls.
Tas bija izaicinoši.
Ar lielāko izaicinājumu saskāros 2000. gada janvārī.
Tas bija tad, kad D'Angelo...
izdeva mūzikas video dziesmai Untitled, (How Does It Feel).
Tas bija svarīgs brīdis. Tie, kuri
nezina, par ko runāju, neuztraucieties, jo man
ļoti patīk to paskaidrot.
D'Angelo ir neosoula izpildītājs no Virdžīnijas, kurš 2000. gadā
bija seksīgākais vīrietis uz Zemes.
D'Angelo bija tik seksīgs, ka tas iznīcināja viņa dzīvi.
Viņš bija tiks seksīgs, ka aizmirsti, ka viņš bija tikai 170 cm garš.
Tik seksīgs viņš bija. Pārspēja garumu.
Viņš uztaisīja mūzikas video par savu ķermeni.
Tas bija par viņa ķermeni, un viņa ķermenis bija tik ideāls.
Tik labi veidots. Esmu redzējis Mikelandželo Dāvidu klātienē.
Nekas īpašs.
Nebrauciet uz Florenci. Labāk noskatieties to video.
Video darbība risinās melnā tukšumā.
Nekam citam nav nozīmes.
Kamera lēnām kustās vienā kadrā pāri D'Angelo ķermenim.
Sāk ar viņa matiem.
Viņam bija perfekti veidotas bizes.
Bija skaidrs, ka melnādaina meitene par viņu ļoti rūpējas.
Kamera virzījās pār viņa seju, skaisto seju, skaistajām acīm,
viņa kazbārdiņu,
kazbārdiņu, kas ieskāva viņa skaistās, pilnās lūpas.
Un visu šo laiku viņš smaida,
dzied un smaida, dzied un smaida, un viņam bija maza sprauga.
Viņam bija pāris šķībi apakšzobi,
bet tas bija seksīgi.
Viņš bija pārāk vīrišķīgs zobārstam. Tas bija seksīgi.
Tad kamera virzījās zemāk, pāri viņa kaklam.
Viņš sāka svīst.
Atceros, kā viņam pulsēja kakla vēna, un bija tetovējums šeit,
kas virzījās pāri viņa krūtīm.
Atceros, ka viņa krūtis bija tik sviedrainas. Atceros sviedrus,
sviedri pār viņa skaistajiem, spilvenveidīgiem krūšu muskuļiem
ar jaukajiem šokolādes krāsas krūšgaliem,
viņš svīda uz rokām, atceros, ka tās izskatījās pēc saldā kartupeļa.
Rokas bija sviedros, un sviedri sajaucās
ar D'Angelo dezodorantu,
tāpēc bija viens putains sviedru piliens, kas slīdēja
pa viņa vēdera muskuļiem. Vairāk par seši, vairāk par astoņi.
Tie sarāvās, kad viņš dziedāja.
Kā paplāte ar cepumiem. Skaisti.
Vēl viņam bija laimes taciņa, kas gāja starp V.
Jums jāsaprot, ka runa ir par 2000. gadu.
Neviens iepriekš nekad nebija redzējis V. D'Angelo bija pirmais ar V.
Un V ir muskulis, ko nevar uztrenēt.
To var dabūt tikai drāžoties. Tas ir jānopelna.
D'Angelo bija tik skaistas spermas renes.
Un viss video...
Viņš nebija nekustīgs. Viņš mirdzēja gaismā
un lēnām griezās kā vista uz iesma.
No vienas puses uz otru.
Kad video sāka rādīt,
jums jāsaprot, ka mēs ar ģimeni skatījāmies BET kopā.
Es sēžu faktiski ar visiem, kurus pazīstu savā dzīvē,
un tas ir viens no tiem mākslas darbiem, kas pieprasa reakciju.
Visiem klātesošajiem bija kaut kas jāpasaka.
Esmu puika skapī. Nezinu, kā reaģēt.
Nezinu, ko teikt.
Gribu atbildēt tāpat kā klātesošās meitenes.
Vēlējos pienākt un lēnām glāstīt TV ekrānu.
It kā apciemoju viņu cietumā, lēnām, tā...
Bet es nedrīkstēju. Bija jābūt stipram. Jābūt vīrietim.
Tāpēc atkārtoju kaut kādas vīrišķīgas muļķības,
ko dzirdēju no brāļa.
"Dziesma bija forša, bet visu pārējo nevajag."
Tas, ko es nedomāju. Es tā nedomāju.
Es centos, jo mani audzināja heteroseksuāli.
Kad tevi audzina heteroseksuāli, tad ir tikai viens noteikums.
"Neesi gejs."
Es pārkāpu vienīgo noteikumu.
Vienīgo noteikumu. "Neesi gejs." Un es tik ļoti centos.
Meloju sev tik ilgi par savu seksualitāti un to, kas es esmu.
Bija dīvains periods, kāds 2013., 2014. gads.
Dabūju gaisā TV raidījumu.
Kārmaikla šovs,
un es esmu tajā ar Jordans kājās,
mēģinot cilvēkus maldināt. Esmu sabiedrības uzmanības centrā.
Tajā laikā biju ļoti, ļoti pamanāms.
Bet ap to laiku iznāca Grindr.
Tāpēc es laidu ar džekiem, un...
tas bija traki, jo man bija ļoti publiska dzīve
un ļoti privāta dzīve,
un es mēģināju abas šīs pasaules nošķirt.
Tas mani sabiedēja.
Šo baiļu dēļ es darīju kaut ko ļoti amorālu.
Tajā laikā es maldināju cilvēkus.
Man ir kauns to teikt.
Nekad nesūtiet citu cilvēku bildes.
Es to attaisnoju
tāpat kā grēcīgais maina pasauli, lai attaisnotu grēku.
Zinu, ka tā nav pareizi, bet es domāju, ka es...
izskatos labāk par džeku, kura bildes es sūtīju.
Tāpēc domāju, ka cilvēki būs patīkami pārsteigti.
Domāju, ka sākumā cilvēki būs dusmīgi,
bet pēc tam teiks: "Labi, tu mani piemānīji."
Taču kādu vakaru, kad apmeklēju Ņujorku,
es paliku viesnīcā The Bowery Īstsaidas apakšdaļā.
Es to izvēlējos ļoti nešpetnu iemeslu dēļ.
Tas nebija labās apkalpošanas dēļ.
Es tur paliku, jo liftam nevajadzēja piekļuves karti.
Tas ir tik aizdomīgi.
Ja pie manis vēlā vakarā ieradās ciemiņš,
negribēju sevi nodot, zvanot uz reģistratūru,
lai melotu viņiem.
Mans biznesa partneris nāk, sūtiet viņu augšā, lūdzu.
Es to negribēju darīt. Tāpēc biju The Bowery.
Ir vēla sestdienas nakts, agrs svētdienas rīts.
Ritinu Grindr. Skatos Saturday Night Live.
Vienkārši mēģinu atrast kādu, kurš atnāks ciemos.
Rakstu lielākoties baltajiem džekiem,
jo šķita, ka baltādainie džeki nezinās mani vai manu darbu,
nezinās, kas es esmu, un es būšu drošībā.
Bija viens baltādains džeks manā apkārtnē.
Viņš gāja ārā no kluba. Viņu sauca Liams.
Mēs sarakstījāmies, klasiskā Grindr padarīšana.
Kas tev patīk? Esmu The Bowery. Nāc ciemos.
Tādā garā. Liams nāca ciemos, lai man atsūkātu.
Atvainojos, ka tik rupji.
Es to pateicu tikai tāpēc, ka tā ir vienīgā priekšrocība,
kas ir gejiem, tu vari būt pilnībā atklāts,
kāpēc cilvēks nāk pie tevis ciemos.
Atšķirībā no heteroseksuāļu meliem.
Heteroseksuāliem vīriešiem jāsūta tādas ziņas:
"Vēlies aiziet uz saldējumu vai komiķa izrādi, kas varētu būt forša?"
Bet patiesībā gribi, lai tev atsūkā. To nedrīkst teikt.
Liams nāk ciemos atsūkāt, un es uzvilku savu uniformu.
Uzvilku basketbola šortus, kreklu bez piedurknēm un matu sietiņu.
Pārslēdzu kanālu no SNL uz ESPN, jo man patīk, kad man sūkā
un skan taure vai rāda PTI.
Pie durvīm klauvē. Es tās atveru.
Tur stāv Liams, baltādains, aptuveni 175 cm garš ar īsiem matiem.
Viņam ir balta pilota jaka ar oranžu oderi un veips.
Viņš izpūta dūmu mākoni gaisā. Kad dūmi izklīda,
Liams uzdeva šausmīgāko jautājumu, ko var uzdot vīrietim skapī.
Liams pajautāja...
"Vai esam pazīstami?"
Man sirds apstājās,
un vienīgais, ko tobrīd spēju padomāt:
"Man nāksies nogalināt šo balto puiku?"
Esmu tur pietiekami ilgi. Zināju, kad izved atkritumus,
tāpēc domāju, ka varētu izsprukt sveikā.
Bet uz atsūkāšanu tāpat piekritu. Tāpēc būt vīrietim ir traki.
Uzbudinājums uzvar pat augsta riska situācijās.
Ir vīrieši, kuriem pašlaik kāds sūkā kara laikā.
Es piekritu atsūkāšanai, bet tā bija aizdomīgākā atsūkāšana
manā mūžā.
Visu laiku Liams uz ceļiem
skatījās augšup, mēģinot saprast, kas es esmu.
Maina acis, uz priekšu un atpakaļ. Es mēģinu to izbaudīt,
bet arī taisu sejas izteiksmi, lai izskatītos pēc kāda cita...
Darīju tā.
Nervozēju. Tā bija ļoti nervoza sūkāšana.
Liams izdara darāmo. Pieceļas kājās.
Uzvelk savu pilota jaku.
Dodas durvju virzienā, un es domāju, ka izspruku sveikā.
Bet tieši pirms aiziešanas
viņš pagriezās un teica-- Nekad neaizmirsīšu, kā Liams to pateica.
Viņš pateica...
"Es sapratu." Es domāju: "Sasodīts!"
Liams saka: "Tu esi Maikls Če." Teicu: "Jā.
Tieši tas es esmu." Tiešraide no Ņujorkas, mazulīt.
Prieks, ka tiku tam pāri.
Būt skapī bija ļoti stresaini.
Prieks, ka esmu ārā. Ļoti lepojos ar to.
Varu jums pateikt, ja kāds vēl ir skapī
jebkādā jautājumā, jums tiešām vajadzētu iznākt ārā,
jo tas ir ļoti svarīgi un jūs jutīsieties labāk.
Domāju, ka tad arī pasaule kļūtu labāka.
Man ir teorija, ka vardarbība rajonos samazināsies...
par 15 %, ja džekiem atļaus būt gejiem.
Tā ir mana teorija. Vēl neesmu to pārbaudījis.
Joprojām vēl baidos no publiskas simpātiju izrādīšanas.
Mani ļoti biedē...
to darīt sabiedrībā,
piemēram, noskūpstīt savu puisi,
turēt viņa roku sabiedrībā, tas mani padara nervozu.
Liekas, ka zīmēju sev mērķi uz muguras. Man kļūst ļoti bail.
Un es cenšos to pārvarēt. Pagājušajā vasarā
mēs ar draugu bijām Parīzē, aizgājām vakariņās.
Mēs lieliski pavadījām laiku, smējāmies un dzērām sakē.
Izejot no restorāna, nolēmām iet līdz viesnīcai.
Uz trotuāra mans puisis pastiepa roku,
un tajā brīdī es domāju: "Saņemies...
atslābsti, Džerod.
Viss kārtībā. Viss kārtībā. Esi gejs. Lepojies ar to."
Es mīlu. Es vēlos to parādīt.
Es vairs negribu baidīties un slēpties. Es vēlos to parādīt.
Atceros, ka satvēru viņa roku
un noskūpstīju viņu,
un es jutos ļoti labi.
Bet tad...
mums blakus lēni ripoja vecs balts Nissan.
Es esmu no rajona. Man nepatīk, kad auto lēni ripo.
Jebkāda veida auto.
Nesen stāvēju uz mola, un man priekšā jahta samazināja ātrumu,
un es padomāju: "O, tūlīt sāks šaut."
Man nepatīk tādas lietas. Tāpēc mēģinu to ignorēt,
eju un turu sava puiša plaukstu,
mēģinu justies lepns.
Tad viens no tiem džekiem, mašīnā bija 5 vai 6 parīzieši,
viens kaut ko izkliedza franču valodā.
Mēģināju to ignorēt, turpināju iet.
Tad viens no viņiem izmeta glāzi, kurā, manuprāt, bija ūdens
no auto loga un aplēja mūs,
un automašīna ātri aizbrauca. Es biju dusmīgs.
Mana pirmā reakcija bija skriet pakaļ un kauties ar viņiem.
Es neprotu kauties, bet es varētu piekaut jebkuru parīzieti.
Esmu dusmīgs, mans ego ir sāpināts,
es to zinu, jo es domāju par naudu.
Domāju: "Nabadzīgie mūdži. Nopirkšu 10 tādas mašīnas."
Tad sāku kliegt tādā garā: "Nopirkšu tavu tēvu un izdrāzīšu viņu."
Trakas muļķības.
Esmu dusmīgs, drauga roku vairs neturu.
Kaut ko bubinu kā Džo Peši:
"Tie mātes drāzēji. Kādam nāksies samaksāt."
Atceros, ka teicu to visu laiku.
"Kāds par to samaksās, sasodīts." Atgriezāmies viesnīcā,
es apsēdos uz gultas malas. Un tajā brīdī es...
sāku raudāt.
Nekad tik stipri nebiju raudājis.
Sapratu, cik netaisnīgi tas ir...
cik slimi tas ir,
ka es lepojos un mīlu, un mūs aplej ar ūdeni.
Tas ir tik netaisnīgi.
Tad atnāk Maikls un apsēžas blakus.
Sāk masēt man muguru. Es saku: "Tas ir tik slimi.
Tas ir tik netaisnīgi."
Maikls saka: "Džerod..." "Tas ir tik netaisnīgi.
"Tas ir tik slimi." Maikls: "Es zinu."
Saku: "Kāpēc viņi tā darīja?" Maikls atbild: "Klau...
Es dzirdēju, ko viņi teica, un...
es franču valodu labi neprotu, bet drusku saprotu.
Es nezinu, kā to pateikt, bet...
Nedomāju, ka mūs aplēja,
jo mēs esam geji."
Beidzu raudāt. Paskatījos uz viņu.
Jautāju: "Tiešām?" Atbild: "Jā,
viņi tevi aplēja ar ūdeni, jo esi melnādains."
Es biju pārsteigts.
Biju tik ļoti aizrāvies ar homofobiju, ka aizmirsu par rasismu.
DŽERODS KĀRMAIKLS NEESI GEJS
Subtitrus tulkoja: Andrejs Gorbunovs