Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Varovasti. Varo sen kanssa.
Kiitos.
En tiedä, mitä "haavoittuvuus" tarkoittaa.
En tiedä.
En voi kertoa, mikä John Candyssä oli hyvää -
ja mikä huonoa.
En oikein tiedä, mistä oli kyse.
Mutta hän oli ystäväni.
Kun hänet näkee, siis kun näkee hänen kasvonsa...
NÄYTTELIJÄ, THE SECOND CITY
...en halua itkeä,
mutta kaipaan häntä todella.
Olimme yhdessä, oikeasti yhdessä.
Sitten ajauduimme erillemme.
Loimme itsellemme paikan maailmasta.
Sitten hänet vietiin, hän oli poissa.
Nopeasti.
Hän oli älykäs ja...
Hän rakasti musiikkia ja oli hyvä ihmisiä kohtaan.
Ihmisiä voi arvostella sen mukaan, miten he kohtelevat tarjoilijaa.
Hän oli ystävällinen työtätekeville.
Mekin näimme joskus nälkää.
Tiedäthän...
Olisipa minulla enemmän huonoa sanottavaa hänestä.
Mutta se on ongelma, kun puhuu Johnista.
Hänestä ei keksi paljonkaan negatiivista sanottavaa.
Toivottavasti tässä ohjelmassa -
on ihmisiä, joilla on törkyä hänestä.
Olin kerran näytelmässä, luin näyttämöllä...
Tämä on ikävä juttu hänestä. Onneksi keksin jotain.
Hei, iskä.
Hei, Jennifer. Miten menee?
Hyvin. - Näetkö minut?
Kyllä. - Selvä.
18. MAALISKUUTA 1994
Milloin saan tietää
ST. BASILIN KATOLINEN SEURAKUNTA TORONTO
Uskon tarinaan jonka kerroit
Rohkea ja yksin, lintu lentää
Ja lentää uudestaan
Eikä koskaan kuole
Niin yksin, ei peloissaan
Kuule lintujen laulavan
Lupauksen kunniasta
Tarinasi tuovat
Puhun tänään kuten hän olisi halunnut.
Kun on saanut suuren kunnian,
sitä nousee ja kävelee ihmisten eteen -
ja ilman surua ja itkemättä -
julistaa äänekkäästi, selvästi -
ja terävästi pääasiat.
Pitää parhaan muistopuheen -
suoraan sydämestä toiselle ammattilaiselle,
luovalle veljelle ja kanadalaiselle,
joka rakasti tätä poikaa Donlandsista -
kuin meissä olisi ollut samaa verta.
Teemme kunniaa patriootille, joka kannatti -
pohjoisen positiivisia intressejä,
mutta joka myös toivotti tervetulleeksi amerikkalaiset,
jotka vastavuoroisesti syleilivät häntä.
Kuten koko planeettamme, hekin huomasivat lopulta -
hänen kiistattoman arvonsa.
Emme muistele tänään mitätöntä elämää,
vaan niin täyttä elämää kuin kenelläkään voi olla.
Iloa, tunteentäyteistä henkeä,
tarttuvaa raivoa, tilkkaa lugosilaista hulluutta -
vinoine vampyyrimaisine hampaineen.
Hellä, kultainen titaani mieheksi.
Ulkonäöltään suurenmoinen.
Älkää antako -
hänen "lihavuutensa", kuten rahvaat sanoisivat, hämätä.
Monet ovat nähneet hänen rautaisen kädenpuristuksensa -
ja voiman hänen käsivarsissaan,
hänen jalkojensa keveyden ja nopeuden.
Haasta hänet, ja sinut viskataan pois lelun lailla.
Kielessämme on eräs sana,
joka sopii Candyyn.
Se sana on "suuri".
Hän oli suuri mies.
John Franklin Candy, uskollinen poika, veli,
alttaripoika, oppilas, myyjä,
näytelmien, radion ja tv:n kirjoittaja ja esiintyjä,
maailmankuulu koomikko,
farssi- ja draamanäyttelijä,
kansainvälinen filmitähti,
ohjaaja, liikemies,
taiteentuntija, lyömäsoittaja,
hyväntekijä,
aviomies, isä -
ja kultaisin, jalomielisin ihminen, jonka olen tuntenut.
Rakastin häntä heti nähtyäni hänet -
virheettömässä puvussaan -
enkä lakkaa rakastamasta.
LOPPU
News on the march.
Hetkinen. Jatkamme kohta.
Tuo oli aikamoista. Se sopi juttuun.
Se siitä. Mitä luulette, pojat?
Melko hyvä dokumentti, vaikka itse sanonkin.
Yksi asia häiritsee minua.
Entä se mies?
Mitä tiedämme hänestä? Hänen motiiveistaan?
Miksi hän teki tekemänsä asiat? Mistä hän on kotoisin?
Niin, missä hän syntyi?
Käy vaikka Jupiterissa tai Venuksessa.
Hanki juttu. Sitä tarvitsemme.
Hänen pitää nähdä se.
Kerromme hänelle enemmän hänestä kuin hän tietää.
Hienoa.
Viisi minuuttia.
Herra Candy?
Onko tämä ensimmäinen synttärituotantonne?
Kyllä. Ensimmäinen tuotantoni.
Toivottavasti menee hyvin.
Olemme vähän hermostuneita, ja kaikki ovat kireitä,
mutta olemme harjoitelleet kovasti.
Katsotaan, mitä tapahtuu.
Christopher.
Miten juhlat sujuvat?
Hyvin. Minun pitää syödä pizzaa.
Selvä.
Ihmiset kysyvät minulta usein:
"Mitä hahmoa isäsi muistutti eniten?"
Moikkaa iskää. Moi.
Minä vartuin pääasiassa ilman isää.
Tuntuu vähän -
kuin tutkisin isäni elämää kuin etsivä.
Palaan menneeseen ja selvitän,
kuka hän oli ja keitä hän tunsi.
Sitten ovat omat kokemukseni hänestä.
Kun zoomaan...
Sitten tätä pitää säätää.
Onpa ruma parta.
Tämä on lähikuvasi.
Saanko katsoa?
Nyt kuva on hyvä. Näyt selvästi.
Säädä sitä nyt.
Hän oli tosi hauska.
Isäni oli iso lapsi,
joten hän osasi olla lapsi kanssani.
Hei, isä.
Voinko kuvata?
Kaikki haluavat huipulle.
Big Johnin aika!
Tarvitaan paljon töitä.
Joskus on liiankin keskittynyt.
JOHNIN TYTÄR
Ei näe mitään muuta -
tai unohtaa ihmiset -
tai unohtaa itsensä.
Hei, Jennifer. - Tule luokseni.
Hän tiesi, että kova työnteko, tiimistä ja perheestä -
huolehtiminen,
on kaikkein tärkeintä.
Isämme teki niin aina. Hän huolehti kaikista.
Hän kosketti montaa elämän osa-aluetta.
Hän jätti niihin pysyvän vaikutuksen.
Milloin sait ensimmäiset naurusi,
tajusit pitäväsi siitä?
Nuorena kai.
Kuten useimmat lapset, pelleilin ja leikin vain.
Leikin paljon.
Hyvä mielikuvitus.
Teeskentelimme aina.
Panimme pystyyn lavaesityksiä autotalleissa ja kellareissa.
Isäni syntyi halloweenina Newmarketissa, Kanadassa -
vähän pohjoiseen Torontosta.
He asuivat siellä vain vuoden. Hän muutti kaupunkiin, East Yorkiin,
veljensä Jimin ja äitinsä Vanin kanssa.
JOHNIN ÄITI
Isoisäni nimi oli Sidney.
Sid oli Kanadan armeijassa. Hän oli toisen maailmansodan veteraani.
Hän menehtyi sydänkohtaukseen...
JOHNIN SERKKU
...vuonna 1955 Johnin viidentenä syntymäpäivänä.
Isoisäni kuoli 35-vuotiaana.
Hän oli ihan liian nuori.
He eivät puhuneet siitä.
Isäni oli viisivuotias. Pikkulapsi vasta.
Lapselle tapahtuu jotain,
kun hän kokee menetyksen nuorena.
He eivät osaa käsitellä traumaa.
Isäni menetti isänsä viisivuotiaana.
Kukaan ei halunnut käsitellä sitä.
He vain viettivät isän syntymäpäivää.
Isä ei tiennyt, mitä tehdä, ja varttui apua etsien.
John otti isän roolin.
Hän sai lapsena kaikki onnellisiksi.
JOHNIN VAIMO
Ja myös aikuisena. Hän jatkoi sitä.
Hän puhui siitä harvoin.
Oli olemassa yhteys -
hänen syntymänsä ja hänen isänsä kuoleman välillä,
joka on liian hämmentävä.
Van vaali muistoa, samoin John ja Jim.
Hänen muistonsa jäi sinne.
He muuttivat isovanhempieni kotiin, kellariin.
He kutsuivat sitä "bunkkeriksi".
He muuttivat taloon,
joka oli itse asiassa isoisoäitini talo.
Se paikka oli heille turvasatama. He tarvitsivat kodin.
Isoäitini asui sisarensa Franin kanssa.
Isäni veljineen asui alakerrassa.
Muut asuivat yläkerrassa.
He olivat kuin sardiinit säilykepurkissa.
Ovi oli aina auki.
Se oli tyypillistä Johnille.
Hän oli vastaanottava.
Hän rakasti perhettään. He nauroivat paljon.
He nauroivat aina.
Sisään voi mennä milloin tahansa.
Isoäiti teki ruokaa ja käski minua ja Johnia syömään.
Sitten hän torui meitä lihoamisesta.
"Niin. Kiitos, mummi."
Olemme puhuneet ihmisille, jotka tunsivat sinut -
lapsena ja nuorena.
He muistavat sinut rentona tyyppinä -
ja luotettavana ystävänä.
Onko tähteys muuttanut sitä?
No, toivottavasti ei.
Olen melko uskollinen. Olen kai tavallaan kuin koira.
Minua pitää hakata kunnolla, jotta lähden.
Ulkomaailman John oli erilainen kuin minun Johnini.
Alussa hän oli ujo introvertti.
LAPSUUDENYSTÄVÄ
Sitä on vaikea uskoa.
Hän ei mennyt sisään ja ottanut huonetta valtaansa.
Hänellä oli rummut kellarissaan.
Hänellä oli valtava levykokoelma.
Levyt olivat aakkosjärjestyksessä.
John ja Jim ostivat komedialevyjä.
Mutta me kuuntelimme -
ryhmää nimeltä Firesign Theatre.
Heillä oli radio-ohjelma 60-luvulla.
Loistavaa sketsikomediaa.
LAPSUUDENYSTÄVÄ
Kuuntelimme sitä jatkuvasti.
Hei. Miten menee?
Jukra, ei. Tuotantovälineet ovat kansan käsissä.
Aivan. - Olisiko piristeitä?
Hän piti elokuvista, ja Donlandsilla oli teatteri.
LAPSUUDENYSTÄVÄ
Hän puhui tauotta näkemistään elokuvista -
tai hahmoista.
Autot eivät ole ikinä tarpeeksi isoja.
Hän rakasti sitä. Ohukainen ja Paksukainen.
Mieletön, mieletön maailma.
Film noiria. Hän oli suuri elokuvan ystävä.
Hän puhui aina Bogartista.
Tässä sinulle, tyttö.
Hän tiesi haluavansa olla se tyyppi.
Hän halusi olla Jackie Gleason.
Nautin ajastani draaman laitoksella.
En tiennyt, johtaisiko se mihinkään.
Olin eksyksissä, ja oli 60-luvun puoliväli.
Mitä sitä tekisi? Se oli muutenkin myrskyisää aikaa.
Kokeilin kaikenlaista, mutta palasin aina esiintymisen pariin.
Ajattelin aina,
että hänen maailmansa ja se, miten hän eli elämäänsä -
oli kuin elokuvista.
Hän oli haaveilija.
Milloin hauska John Candy kehittyi?
Lukiossa.
Se oli enemmänkin itsesuojelua.
Yritin, mutta en ollut hyvä oppilas.
Olin kai vielä shokissa -
kaikista tragedioista, joita kohtasimme.
NEIL MCNEILIN YKSITYISKOULUN OPPILAS
Koulu saattoi olla hänelle pakopaikka.
Se oli katolinen lukio.
Olin nuorena kapinoiva katolilainen.
Hän oli katolilainen.
Kaikki opettajat olivat pappeja.
Naisia ei ollut. Se oli melkein kuin armeija.
Ensin se oli pelottavaa,
mutta toisen vuoden kesällä tapahtui jotain.
Hän tuli vähän kuorestaan.
Niin isoksi tyypiksi hänellä oli rajattomasti energiaa.
Hän halusi aina mennä.
Hän halusi aina kokeilla asioita.
Hänen suosionsa kasvoi.
Kun oli nuorimies Torontossa, piti harrastaa urheilua.
Joko jääkiekkoa tai jalkapalloa.
Hän piti jalkapallosta lätkää enemmän.
Lapsena hän taisi toivoa, että hän voisi pelata sitä joskus.
Hän pelasi lukiossa, kunnes hänen polvensa petti.
Hänen polvilumpionsa poistettiin, eikä sitä korvattu.
Ei polvilumpiota vasemmalla.
Se oli sydäntäsärkevää.
Hänen piti päättää, mitä hän halusi tehdä.
Opiskelijamielenosoitukset olivat samoja viime vuonna,
paitsi että kylteissä luki silloin "Johnson" eikä "Nixon".
Hänen ollessaan 17 tai 18 Vietnamin sota oli huipussaan.
Hän halusi värväytyä Amerikan armeijaan.
En tiedä, mikä värväysikä oli tuolloin,
mutta Kanadan hallitus ei antanut lupaa.
Monet silti tekivät sen.
Johnkin halusi.
"Olet hullu."
Hän halusi olla osa sitä.
Suojella maailmaa tai jotain. En tiedä.
Olin yllättynyt.
Hän halusi kai tarkoituksen.
Hän kävi pari kertaa Buffalossa katsomassa, pääsisikö hän mukaan.
Mutta kai polvivamman takia -
häntä ei huolittu.
Isäni kadunmiehen ominaisuudet olivat peräisin kasvatuksesta.
Hän ymmärsi työläisten hätää.
Johnilla oli erilaisia töitä jo teini-iässä.
Tee joka hetkestä erityinen
Jouluostoksia on vielä tekemättä
Kaikki olivat töissä -
Eaton Centerissä, isossa tavaratalossa Kanadassa.
Fran oli siellä. Hän oli leluosastolla.
John sai työpaikan urheiluosastolta.
Isäni oli siellä Tom ja Rita Davidsonin kanssa.
Olin töissä Eaton'silla. Sain paikan urheiluosastolta.
LAPSUUDENYSTÄVÄ
Ystävystyimme heti.
Äitini oli myös siellä töissä.
Tom oli isäni hyvä ystävä. Rita oli äitini hyvä ystävä.
Menimme yhdessä kahvitauolle.
LAPSUUDENYSTÄVÄ
Kävelimme ohi, ja hän yritti katsoa -
Johnia vaivihkaa.
He järjestivät äidille ja isälle sokkotreffit.
Kun olit vaimosi kanssa ensitreffeillä, missä olitte?
Menimme elokuviin ensitreffeillämme.
Emme tulleet heti toimeen.
Ne olivat sokkotreffit.
Emme tulleet hyvin toimeen.
Ajattelin näyttää hänelle. "Kuinka kehtaat olla pitämättä minusta?"
Hän oli kiltti ja kultainen.
Hänessä oli haavoittuvuutta.
Hän oli hauska, ja hänellä oli kaunis ääni.
Hänessä oli vain sitä jotain.
Hän oli kiltti mies.
Hän tiesi, mitä tahtoi.
Hän sanoi: "Jos minulla on tyttöystävä,
tarvitsen oikean työpaikan."
Hän kysyi, ryhtyisikö näyttelijäksi vai jäisikö liike-elämään.
Käskin jäädä liike-elämään.
Hän sai käyttää firman autoa.
Hän sai säännöllisesti palkkaa.
Miksi hän jättäisi sen ja ryhtyisi näyttelijäksi?
Hänellä oli puku päällään, ja hän kysyi mielipidettäni.
Sanoin: "Kyllä se käy, jos haluat sitä."
Hätäännyin hänen puolestaan.
John oli luova. Hän oli voima.
Hän piti näyttelemisestä ja oli siinä todella hyvä.
Hän esiintyi lavakoomikkona ja improvisaattorina.
Hän oli syntynyt improvisaattoriksi.
Hän syttyi liekkeihin spontaanisti.
Hän ei näyttänyt pelkäävän epäonnistumista.
Hän ei tuntunut tietävän rajoitteitaan.
Hänen oli yritettävä.
Catherine McCartneyn sanat olivat siunaus: "Sinusta tulisi hyvä näyttelijä."
Hän meni ravintolaan, joka oli lähellä Eaton'sia.
Agentti näki hänet ja katsoi hänen kasvojaan.
"Pärjäisit alalla."
Kun puhuimme ensi kertaa...
AGENTTI
...hän sanoi: "Haluan pelata,
mutta myös näytellä."
Niin se tapahtui.
Olipa pilvistä
Tai aurinkoista
Oli sitten ukonilma tai tuulista
Lastenteatterissa hän tapasi Dan Aykroydin ja Valri Bromfieldin.
Ihmettelin vähän lastenteatteria.
Olin juuri tullut Ottawasta Valri Bromfieldin kanssa.
Hän oli komediaparini.
Hän oli lastennäytelmässä.
YPT:n tai jonkun muun ryhmän kanssa.
He menivät Bala Bayhin -
ja kiersivät oraviksi pukeutuneina.
Valri sanoi tavanneensa tyypin...
"Hän on ihan kuin sinä. Olette samanlaisia."
Näin ruskean neliovisen Pontiac Laurentianin pysähtyvän -
ja upean miehen astuvan siitä ulos.
Hän sopi autoon täydellisesti.
Hän oli edustava ja herramiesmäinen.
NÄYTTELIJÄ, THE SECOND CITY
Ja kanadalainen.
Kielsin pysäköimästä.
Hän kysyi miksi. Uhkasin antaa sakkoa.
"Pysäköin minne vain."
"Oletko lääkäri?" "Joskus."
Aloitimme niin.
Aloitimme heti.
Hän oli rakastettava mies.
Kun hänen kasvonsa näkee...
NÄYTTELIJÄ, SCTV
...alkaa hymyillä.
Tapasimme Godspellissa. Ihastuin häneen heti.
Godspell oli ennen Second Cityä.
Gilda Radner,
Andrea Martin, Victor Garber Paul Shaffer ja Eugene Levy.
John väitti vihaavansa Godspellia,
koska hän kyllästyi siihen, että puhuimme siitä aina.
NÄYTTELIJÄ, SCTV
Godspell oli todella suosittu Torontossa vuonna 1972.
Se oli hauskaa.
NÄYTTELIJÄ, SCTV
Työ oli hauskaa, koska se toimi.
Vuonna 1972 Chicagon kuuluisa komediateatteri Second City -
saapui Torontoon pitämään koe-esiintymisiä.
Torontossa oli paljon kulttuurielämää,
joten meillä oli mahdollisuuksia kasvaa.
Saatoimme kehittää esiintyjiämme.
NÄYTTELIJÄ, SCTV
Se oli turvallinen paikka tehdä se.
Olimme ystäviä,
samanmielisiä ihmisiä. Emme kilpailleet keskenämme.
Kaikkien persoonallisuus ja taidot kehittyivät.
Sen se antoi Johnille, suuria mahdollisuuksia.
Danny pääsi Second Cityyn.
Dan Aykroyd ja Valri Bromfield ottivat Johnin mukaan,
koska John sopi täydellisesti Second Cityyn.
He huijasivat minut mukaan. He olivat jo jäseniä.
"Liity seuraamme. Tule mukaan.
Sinua rakastetaan. Olet hauska."
Sanoin, että voin pelleillä, mutta en osaa sellaista.
Hän sanoi: "Menemme sinne. Tule sinne lounaalle."
Menin sinne. Odottelin.
Katsoin kaikkia ihaillen. Godspellin näyttelijöitä.
Kuulin, kun John Candyä kutsuttiin.
Valri sanoi: "Mene sisään. Ilmoitimme sinut mukaan."
Sanoin tappavani heidät siitä hyvästä.
Johnin koe-esiintyessä toinen mies ei lakannut puhumasta.
NÄYTTELIJÄ, SCTV
John vain kuunteli.
Hän kuuli kaiken, mitä mies sanoi. Hän nyökkäili, oli samaa mieltä.
John sai työn sen takia.
Huomasin, että Johnin -
itseluottamus horjui.
PERUSTAJA, THE SECOND CITY TORONTO
Hän kirjaimellisesti katosi. Siis lavalla.
Hän oli takaseinän vieressä,
kun toiset improvisoivat.
Hän oli lahjakkaiden ja koulutettujen koomikoiden joukossa.
Hän kyseenalaisti oman...
Hän ei tuntenut olevansa -
yhtä hauska tai lahjakas kuin muut.
Aloitimme samaan aikaan ja olimme huonoimmat.
Otimme osaa esitykseen, ja meille annettiin tekemistä.
Toisessa osassa piti improvisoida.
Kukaan ei halunnut työskennellä kanssamme, koska emme osanneet sitä.
Olimme vain keskenämme.
Olimme silti itsevarmoja.
Ihmiset tuskin tajuavat, kuinka huono pitää olla -
ollakseen perfektionisti.
Pitää olla huono ja tietää olevansa huono.
Kun on todella huono, haluaa tulla paremmaksi.
Johnin kehityksen seuraaminen oli mielenkiintoista.
Lopulta hänen itsevarmuutensa alkoi kasvaa.
Hän oli todella lahjakas ja vahva...
NÄYTTELIJÄ, SCTV
...mutta ei pelottavalla tavalla.
Vaikka John esitti erilaisia hahmoja,
hän oli aina itse läsnä.
Oli todella ilahduttavaa ja vaikuttavaa -
nähdä hänen hahmojensa kehittyvän.
Helppouden saattoi tuntea.
Kaikki hänen sanomansa oli nerokasta tai vilpitöntä.
Hän ei aina vitsaillut.
Niin ei olisi menestynyt Second Cityssä.
Second City aloitti Chicagossa 1959.
Chicagon yliopistolla ei ollut teatterilaitosta.
He loivat omansa.
Elaine May, Mike Nichols,
Severn Darden, Del Clos, Bernie Sahlins...
Harry Truman. - Hänkin oli mukana.
Jotkut kutsuivat sinua seuraavaksi Harry Trumaniksi.
Aivan, pitkän aikaa.
Se on ollut kiroukseni. - Niin.
Second City oli tärkeä minulle.
Kasvoin siellä aikuiseksi monella tapaa.
Opiskelin komediaa, mitä en ymmärtänyt siinä vaiheessa.
Ymmärrän vasta nyt, mitä opin silloin.
Hän oli hauska.
Hän oli taitava improvisaattori -
ja vain hyvä tyyppi.
Hän huolehti toisesta ihmisestä hahmona -
ja hän huolehti tästä -
myös ihmisenä.
Muistin hänen lempinimensä Johnny Toronto.
Johnny Toronto.
Se oli peräisin Johnin egosta.
"Omistan vielä tämän kaupungin.
Jos haluat jotain, hoidan homman.
Kuuntele. Minulla on vastaus kaikkeen."
Mistä se sai alkunsa?
En tiedä. Hän sai nimen Johnny Toronto.
Arvaa, kuinka moni halusi olla Johnny Toronto.
Monet ihmiset.
Menimme joskus liian pitkälle alkoholin kanssa.
Hän oli hauska, koska hän oli fyysinen.
Hän tarttui toisesta kiinni.
Hän halasi -
ja heitteli toista kuin nukkea. Usko pois.
Hän tarttui hauikseen, nipisti sitä -
ja painoi lihan luuhun asti.
Oletettiin, että Johnista tulisi tähti,
koska hän näytti tähdeltä ja käyttäytyi kuin tähti.
Hän ajoi limusiinilla, vaikka hänellä ei ollut rahaa.
"Tämä minä olen. Muiden on kirittävä."
Päädyin usein Johnin asunnolle.
Hänellä oli Barcalounger -
ja Rothmanseja, jotka olivat mielestämme hienoja savukkeita.
Oli Lincoln Carpeting -firman mainos.
"Mitkä vain kolme huonetta 199 dollarilla."
John pyysi firmaa tulemaan luokseen.
Kun he saapuivat asiakkaan luo,
hinta olikin enemmän kuin 199.
Nyt se oli 1 200 dollaria, jota hänellä ei ollut.
Matto oli limetinvihreä. Varmasti poistomyynnistä.
Hän hankki myös upeat kullanväriset verhot.
Istuessaan nojatuolissaan Rothmansia polttaen hän sanoi:
"Kappas, mitä olen saavuttanut."
Eikö olekin uskomatonta?
John maksoi aina illallisen,
vaikka tienasi saman kuin me.
Mutta se oli hänelle tyypillistä.
Sitten, ennen kuin arvasimmekaan, olimme SCTV:ssä yhdessä.
Kuusi ihmistä nautti television katselusta,
mutta he eivät pitäneet näkemästään.
He päättivät tehdä asialle jotain.
Oli syksy.
Olin kiertueella Great Lakes Shakespeare Festivalin kanssa.
Jostain syystä paikallistelevisio...
NÄYTTELIJÄ, SPLASH
...näytti syndikoituja sarjoja klo 17:n ja 19:n välillä.
Näin niistä yhden.
Se oli kuten -
Leave It to Beaver.
Leave It to Beaverin 25-vuotisjuhlat.
Näin sattumalta jakson SCTV:tä.
John Candy esitti Beaveriä.
Flaherty oli Ward Cleaver.
Catherine O'Hara oli June Cleaver.
Eugene Levy oli Wally-veli.
En tiennyt, mikä ohjelma se oli,
mutta se oli todella hauska.
Hei, pätkä. - Hei, Eddie.
Vaimollasi on kuulemma suhde Fred Rutherfordin kanssa.
Hei, rouva Cleaver.
Sanoin Wallacelle ja Theodorelle,
että näytätte aina vain nuoremmalta.
Kiitos, Eddie.
Toin tämän herra Cleaverille.
Hän tärisi aika pahasti, kun näimme viimeksi.
Voihan hän paremmin? - Kyllä varmasti, Eddie.
Kiitos kysymästä.
Tule syömään, Beaver. - Selvä, äiti.
Se oli kuin lupaus siitä, kun näin hänet ensi kertaa.
Hienovarainen, iso, aikuinen mies -
Jerry Mathersiksi pukeutuneena puhui kuin pikkupoika.
Eddie Haskell saa minut vihaiseksi.
Mikset tapa häntä? - En voi.
Joutuisin vankilaan. Lisäksi se on vastoin lakia.
Mutta kukaan ei saisi tietää, että se olit sinä.
Enpä tiedä, Whitey. Ei ole edes asetta.
Tee se, Beaver.
Komedian opiskelijoille, ja tarkoitan sillä...
Jänistätkö?
Kun koomikot näkevät jotain hauskaa,
he eivät naura, vaan sanovat: "Tuo oli hauskaa."
Tehdään se.
Hei, olen Gil Fisher, kalastava muusikko.
Salaisuuteni näyttelijänä on, että teeskentelen tosissani.
Me satuimme -
olemaan Second City Torontossa,
kun he päättivät tehdä tv-sarjan.
Harold tuotiin pääkäsikirjoittajaksi.
Ohjelmamme oli köyhän miehen SNL.
Meillä ei ollut sponsoreita eikä käskyttäjiä.
Meidät vain päästettiin vapaaksi tv-studioon.
Emme tienneet lähetysajankohtaa, joten emme tehneet ajankohtaisia juttuja.
Jouduimme mielikuvituksemme pimeisiin sopukoihin.
Johnin esiintymistyyli oli ekstrovertti.
Hän halusi myös yhteyden ihmisiin.
Hei, olen herra Mambo.
Monty Python, Second City, Saturday Night Live...
NÄYTTELIJÄ
Hän oli yksi parhaimpia esiintyjiä.
John ei voinut salata kokoaan, kun hän esitti Julia Childia -
tai Pavarottia.
Ainoat isot miehet, jotka tekivät sellaista,
olivat Jackie Gleason ja Lou Costello.
Heidän piti vitsailla koostaan.
Eikä hän tehnyt sitä.
Bruno!
He olivat Dr. Tongue ja Bruno.
Se oli mahtavaa.
Pelottavia leffoja, jotka eivät olleet pelottavia,
ja ne olivat 3D-pohjaisia.
Huonon 3D-vaikutuksen luominen -
oli hauska idea.
Aivan. Miksi odottaa tunteja martinien vaikutusta,
kun nopea juominen saa heti juhlatuulelle?
Mamboa kehiin!
Olin vaikutusalttiissa iässä.
Olin komediafani, ja kuvaan astui John Candy.
KOOMIKKO JA PODCAST-ISÄNTÄ
"Kuka tuo tyyppi on?"
Kutsutko minua juopoksi?
Hankin työn sinulle.
Suosikkejani Johnin jutuista olivat -
ne lähes sarjakuvamaiset muutokset.
He ovat... - Lesbojako?
Tarkoitan sitä hyvällä. Oikeasti.
Älkää kirjoitelko.
Hän saattoi muuttua lapsellisesta setämäiseksi.
"Mistä puhut?" Se oli mieletöntä.
YellowBelly
Hän esitti sketsissä hahmoa nimeltä YellowBelly.
Se oli mainos tv-ohjelmalle -
pelokkaasta sotilaasta villissä lännessä.
Se oli minulle tärkeä hetki.
Sekä pohjoinen ja etelä hylki häntä sisällissodassa -
hänen petturuutensa takia.
Hän on lännen suurin pelkuri.
Hän on YellowBelly.
Hän tärisee siinä peloissaan.
Sitten nainen poikineen kulkee ohi.
Poika kysyy: "Onko tuo YellowBelly?"
Nainen sanoo: "Hiljaa!"
Hei, äiti. Tuo on YellowBelly.
YellowBelly kääntyy ja ampuu heitä selkään.
Tämä oli siis noin vuonna 1980.
Se oli ennenkuulumatonta.
Ammuit lapseni!
Senkin YellowBelly!
Apua!
Tuo YellowBelly...
Se räjäytti tajuntani.
Voi olla sketsi,
jossa joku ampuu äitiä ja lasta selkään -
hauskan laulun soidessa.
Hei, olen Yosh Schmenge.
Ja minä olen Stan Schmenge.
Ja me olemme The Happy Wanderers.
Schmengeissa -
hänestä tuli se hahmo heti pukiessaan asun.
Vain Schmenge voi tehdä tuollaisen tarjouksen.
Se...
Kun luottaa toiseen niin paljon -
ja on tuntenut toisen niin kauan,
kemia pelaa todella hyvin.
Mutta ensimmäisellä kaudella -
John suuttui.
Kyse oli siitä,
kuka otti osaa käsikirjoitukseen ja kuka ei.
Meille maksettiin näyttelemisestä ja kirjoittamisesta.
Johnille vain näyttelemisestä.
Hän ei ollut tyytyväinen.
John näki palkkasekin.
Hän kysyi, miksi hänelle maksettiin vähemmän.
Siitä eripura alkoi.
Hän kantoi kaunaa ikuisesti.
Kauna pysyi.
John kantoi niitä pettymyksiä mukanaan kauan.
Niitä oli tuhansia uran varrella.
Jimillä oli työ Second Cityssä.
John hankki sen hänelle.
Hän oli yksi avustajista. Johnin veli asensi johtoja.
Jim sai sydänkohtauksen pukuhuoneessa.
Se oli ikävää Johnille.
Tiedätkö?
Jim ei huolehtinut itsestään.
Se oli järkytys isälleni.
Hän kauhistui, koska sama toistui.
Hän selvisi. Jim selvisi.
Menimme autolla sairaalaan.
John käski jäädä autoon. Hän oli todella vihainen.
John palasi.
Meillä oli studiossa tiki-baari.
John istui baaritiskillä juomassa ja polttamassa tupakkaa.
Hän sanoi: "Saamarin veljeni ei huolehdi itsestään."
John oli siten epäjohdonmukainen.
Kukaan ei odottanut itseltään niin paljon kuin John.
Kun asioita tapahtui, takaiskuja,
ne olivat musertavia.
SCTV alkoi vuonna 1976.
Kolme vuotta myöhemmin rahat olivat lopussa.
Se oli syndikoitu,
ja sitten se päättyi.
Se alkoi uudelleen vuotta myöhemmin Edmontonissa.
Ensin se kesti puoli tuntia.
Sitten vuonna 1981 siitä tehtiin 90-minuuttinen -
ja siitä tuli valtava hitti.
SECOND CITY -KUUME
John oli avainasemassa, kun flopista -
tuli menestynyt ja hauska.
Se oli hetki ajassa.
Se oli kuin toinen perhe,
josta tuli ensimmäinen perhe.
Siitä tuli minun perheeni.
Hän piti siitä. Hänen oli vaikea luopua siitä,
koska hän oli henkisesti puhki.
Piti siirtyä eteenpäin.
Hän sai filmirooleja.
Johnin ensimmäinen iso elokuva oli 1941.
Olimme yhä SCTV:ssä, ja Spielberg halusi hänet.
Olimme lopettelemassa kautta.
Pidimme isot juhlat.
Spielbergin sanottiin tulleen.
"Hän haluaa tavata."
Luulin sitä vitsiksi. Mutta siellä hän oli.
Hän oli ihmisten ympäröimä.
Hän sanoi pitävänsä töistäni, ja olin ihmeissäni.
Hän pyysi minua elokuvaan 1941.
"Siinä on rooli, johon sopisit täydellisesti."
Sanoin: "Kiitos paljon.
Olemme juhlissa ja olemme juoneet,
joten kiitos paljon.
Kiitos, että katsoit SCTV:tä."
Hän sanoi: "Ei, haluan sinut elokuvaan."
Tuhotaan ruoka ennen kuin se annetaan muille.
Voi luoja.
Hei, John. - Tämä on Piilokamera. Hetkinen.
Mitä kuuluu? - Hyvää.
John sanoi: "Hankin teillekin roolit."
Hän tunsi syyllisyyttä.
Vain hänelle tarjottiin elokuvaroolia Yhdysvalloissa.
"Ei se mitään, John."
Näitkö elokuvan 1941?
Kyllä näin.
Piditkö siitä? - Joistakin osista.
Esitimme sotilaita.
Olimme lapsia, jotka elivät unelmaansa.
Esiinnytkö mieluummin elokuvissa?
Jään elokuviin, jos se on mahdollista.
Jos jollakulla on elokuva.
PURKISSA ON!
Missä olitte, kun kosit vaimoasi?
Olimme eläneet synnissä vuosia.
Se oli siis erilaista.
Taisin kosia Los Angelesissa,
kun kuvasimme elokuvaa 1941.
Meillä oli kiire löytää hääpäivä.
Emme saaneet viikonloppua.
Hassut häät. Meillä oli hauskaa.
Hassut häät?
Kirkko oli remontissa.
Emme tarkistaneet, ja se oli remontissa.
Menivätkö vanhempasi naimisiin McDonald'sissa?
Eivät. He avioituivat studiossa,
jossa McDonald'sin mainos oli juuri kuvattu.
Kultaiset kaaret ovat selvästi esillä.
Rose oli aina -
rauhallinen, vastuullinen -
ja piti jalat maassa.
Jos John oli poissa tolaltaan,
Rose sai hänet aina rauhoittumaan.
Heidän avioliittonsa oli yksi menestyksekkäimmistä tietämistäni.
Kesällä julkaistaan ainakin yksi epäkunnioittava,
inhottava, anarkinen slapstick-komedia.
Nyt se on Natsat.
Olen Dewey Oxburger.
Ystävien kesken Ox.
Olette ehkä huomanneet. Minulla on lievä paino-ongelma.
Eikä. - Kyllä on.
Kävin lääkärissä.
Hän sanoi, että nielen paljon kiukkua -
pizzan lisäksi.
Pizzan.
Olen oikeastaan ujo ihminen.
Olen ujo mies ja...
Häntä kuvailtiin alussa...
Hänellä oli pyöreät kasvot,
joten häntä kuvailtiin painon avulla.
Hän tiesi, että hänet määriteltäisiin niin.
Ajattelin, että voisin yhtä hyvin pudottaa pari kiloa.
Onko teillä täällä 6-8 viikon harjoitusohjelma? Rankka.
Se sopii minulle.
Lähden täältä hoikkana, ilkeänä taistelukoneena.
Kerrohan.
Onko John Candyn sisällä -
hoikka ja ilkeä taistelukone?
Näyttääkö...
Ei näytä siltä.
Ei ole.
Olen tyytyväinen itseeni tällaisena.
Haastatteluissakin sanottiin Johnia loukkaavia asioita.
Sen nimi on Big City Comedy.
Ellette muista sanaa "big", katsokaa Johnia.
Katsokaa kaupunkia. - Se muistuu mieleen.
Hän tiesi, mitä hänellä oli vastassaan tällä alalla.
Olet hyvin komea.
Mutta jos sinusta -
tulee pääosien esittäjä, elegantti mies...
Onko totta, että...
Pitävätkö kaikki lihavista miehistä?
Kyllä kai. - Miksi?
En tiedä. He ovat harmittomia.
En ole varma.
Painonpudotus -
tuskin vaikuttaisi minuun suuresti.
Eikö se muuttaisi tyyliäsi -
tai sinulle tyypillistä huumoria?
Ei.
Vihasiko John sitä?
Hän ei hyväksynyt sitä.
Se on sama kuin vihaaminen.
John ei inhonnut itseään.
Hän oli vain puhtaampi taiteellisesti.
Kohdellaan toisen luokan kansalaisena.
Tai ainakin tuntuu siltä.
On vain niin haavoittuva ja herkkä sille.
Se liittynee siihen,
miten esitän hahmojani.
Katson kaikkea laihan ihmisen silmillä.
En ota huomioon ihmisten ulkonäköä.
Vain luonteella on väliä.
Olen huomannut vuosien varrella,
että kun on isokokoinen,
alkaa...
Ihmiset kohtelevat eri tavalla,
ja se voi sattua. Se koskee ihmisiin.
Hän oli vihainen Natsoista -
ja kohtauksesta mudassa.
Potkaise, kulta.
Olin juontaja painiottelussa.
Hän ei halunnut tehdä sitä.
"John, riisu paitasi -
ja kieri mudassa strippareiden kanssa."
Johnilla oli pitkähihainen t-paita,
koska hän ei halunnut olla rinta paljaana.
Naiset innostuivat. He olivat hyväkuntoisia -
ja vetivät häntä korvista ja muuta.
Ihmiset käyttivät -
häntä hyväkseen, koska luulivat, että hänelle voi tehdä mitä vain.
Tai sanoa. "Häneen ei satu,
koska hän on niin iso."
Hän ei pitänyt siitä.
En koskaan...
Ymmärsin sen.
Ihmisen julkiset kasvot -
määrittelevät hänet.
Hänen kasvonsa olivat ystävälliset ja iloiset.
Sitä voisi olla ilkeä,
loukata ihmisiä tai panna vastaan.
Hän ei tehnyt niin.
Ehkä pitäisi luovuttaa.
Näytähän. Katson ensin.
Ei tuolla kädellä. Älä nyt viitsi.
Haasta minut. Bluffaa.
Paljonko lyön vetoa?
Minä löisin kaiken.
Olen aggressiivinen pelaaja. Herra Vegas.
Anna palaa. Anna mennä.
Anna mennä.
Kyllä. Noin. Olen mukana.
Mitä löytyy? - Täyskäsi.
Kolme kolmosta ja kaksi kutosta. Se on täyskäsi.
Entä sinulla? - Nelosia, ässä.
Ässä, kasi ja seitsemän.
Sinä hävisit.
Jos nelosia olisi neljä, olisit voittanut.
Alat oppia.
Eikö olekin hauskaa?
Olet hyvä ensikertalaiseksi.
Tämä on sinulle tavallaan retriitti.
Et näe tällaista varmaan usein.
Tiedätkö, kuinka iso tähti olet kotikaupungissasi?
En.
Kun ilmestyt valkokankaalle Natsoissa,
ihmiset kuulemma hurraavat.
He sanovat: "John Candy, sankarimme."
Mukava kuulla.
Oletko tajunnut tämän jo, vai onko se vain outoa?
Se on hyvin outoa. Siihen on vaikea suhtautua.
Tämä on se talo. Tämä on kotini.
Täällä on mukavaa.
Pidän Nykistä, mutta se saa minut sekaisin.
Se on niin... Tulen hulluksi siellä.
Pidän siitä.
Liikaa hyvää. Siellä on kaikkea.
John Belushi sanoi -
houkutellessaan minua Saturday Night Liveen...
Hän soitti Frank Sinatran New York, New Yorkia.
Hän sanoi: "New York on Rooma."
Koomikko John Belushi kuoli tänään -
hotellin pientalossa Hollywoodissa.
Los Angeles Timesin lähteen mukaan hänen veressään oli kokaiinia.
JOHN BELUSHI KUOLLUT
Kerroin Johnille. John purskahti itkuun.
Hän sanoi: "Voi luoja, se alkaa."
En voi edes...
Tajusin sen. Tiesin, mitä hän tarkoitti.
Tuntui kuin -
se hauska aika, joka niillä parikymppisillä nuorilla oli,
voisi päättyä.
Asia on rankka, mutta lapsen aivot ovat sellaiset.
Niin reagoimme.
Se on peräisin psykologisesta pelosta:
"Kuoletko pian?
Kuoletko sinä pian?
Oletko kunnossa?"
Koin sen lapsena.
"Äiti, kuoletko pian?"
Muistan, että John sanoi silloin:
"En tiedä, elänkö yli 35-vuotiaaksi."
Johnin isä kuoli 35-vuotiaana -
Johnin viidentenä syntymäpäivänä.
John tiesi, että hänellä oli isänsä sydän.
Tapasin Johnin, kun hän oli 33 tai 34.
Siihen aikaan -
hän uskoi, ettei eläisi enää kauan -
ja menehtyisi -
silmänräpäyksessä kuten isänsäkin.
Muistan erään illan. John oli juhlissa Marty Shortin talossa.
Hän joi sinä iltana.
Sitten hän alkoi tunteilla ja halusi lähteä.
Annoin hänelle kyydin.
Laskin ikkunan. Sanoin hänelle:
"Tule autoon, John."
Hän käveli varmaan noin kilometrin -
ennen autoon tulemista.
Sitten hän sanoi:
"Et tiedä, Dave. Et tiedä, mitä käyn läpi.
Et tiedä, mitä mielessäni liikkuu."
Minä vastasin: "Tuntuu, että saan tietää sen tänä iltana."
Hän kantoi mukanaan isänsä kuoleman taakkaa -
lähes joka päivä.
Ne asiat olivat hänen mielessään -
ja hänen sydämessään, ja hän kantoi niitä mukanaan.
Ei voi kantaa -
muiden taakkaa,
menneisyyden taakkaa.
Hän ei halunnut lääkäriin,
koska hänelle olisi kerrottu, että hän joutuisi muuttamaan käytöstään.
Lääkäri käskee lopettamaan juomisen.
"En halua lopettaa juomista."
Hän oli siitä riippuvainen.
Selviytymiskeino.
Hänen selviytymiskeinonsa oli: "Syön ja juon.
Jos lopetan sen, en toimi..."
Se oli kierre.
Joskus sen vain kieltää.
He ovat laivojensa kapteeneja.
Hänen alallaan ulkonäkö on tärkeä.
Se varmasti lisäsi hänen stressiään.
Mutta se oli myös osa häntä.
Näytät vähän erilaiselta kuin viime kerralla.
Pudotin pari kiloa. - Niinkö?
Menin paikkaan nimeltä -
Pritikinin pitkäikäisyyskeskus Kaliforniassa.
Olin siellä 26 päivää.
Lopetin tupakoinnin.
Olit siellä melkein kuukauden.
Niin. 26 päivää.
Kerrotko, paljonko painoit ennen sitä?
Vai etkö halua?
Painoin 155 kiloa. Se oli paljon.
Hän treenasi kotona koko ajan.
Hän yritti. Ohjaaja kävi päivittäin.
Hän seurasi aina dieettejä.
Lääkärit sanoivat hänen olevan kunnossa.
Paljonko pudotit? - 32 kiloa tähän mennessä.
Mutta ala halusi hänen olevan iso.
Agentti sanoi:
"Älä laihduta enempää."
Johnin mietti mielessään: "Selvä, jatkan syömistä.
He haluavat minun olevan iso. Pysyn isona."
Olin huolissani.
Rauhoitu, kulta.
En ole enää vihainen. Hillitsen itseni.
Ei kaikkia laitteita voida korjata samaan aikaan.
PUISTON VARTIJOIDEN TOIMISTO
Valitan. Puisto on kiinni.
Hirven olisi pitänyt kertoa.
Harold Ramis, joka kirjoitti SCTV:tä,
ohjasi leffan Vacation.
Walley World!
Lopusta ei pidetty. Se oli kauhea.
Isälle soitettiin hätätilanteessa.
"Loppu pitää muuttaa.
Olisit täydellinen rooliin."
Isä suostui mukaan.
Tunsin Johnin hyvin.
RAMISIN ÄÄNI
Hänellä oli hahmo SCTV:ssä nimeltä Paul Fistinyourface.
Hahmo oli aika nuija.
Osa kaupungin väestäkin lähti.
Kukaan ei ilmoittanut meille.
Pyysin hänen esittävän hahmoa Paul Fistinyourfacen sukulaisena.
Elokuvasta tuli valtava hitti.
Hänestä oli tulossa tähti. Sen näki Splashissä.
Hän oli uskomattoman hauska.
Se oli Johnny Toronto.
Se hahmo oli Splashissä.
Humalan aste riippuu alkoholin määrästä -
suhteessa kehon painoon.
Ymmärrätkö?
Et ole juonut paljon.
Olet vain liian laiha.
Se oli tosi hauskaa.
Kuin loma töissä.
John Candyn kanssa työskenteleminen oli tosin pelottavaa.
Ihailin niin paljon sekä Johnia että Eugene Levyä -
Second Cityn juttujen takia,
että minua pelotti hieman liittyä joukkoon, pelkäsin,
että he päihittäisivät minut sen enempää yrittämättä.
Ron Howard on kova pomo.
En voi sietää häntä.
Hänen perhettään.
Tom Hanks -
kaikkine ongelmineen -
on täysin lahjaton näyttelijänä.
Jutellaan, Freddie.
Onko sinulta kadonnut rahaa?
Siivooja vei ne. - En välitä siitä.
Etkö? - En.
Se olin minä.
Olin yllättynyt siitä, että John otti muut huomioon.
Hän ei yrittänyt päihittää minua.
Hän ei havitellut hauskimpia reploja.
Hän halusi luoda välillemme suhteen.
En ymmärtänyt sitä improvisaatiosta.
Hän sanoi: "Kyllä, ja?"
Hän odotti, että keksin jotain muuta,
joka tekisi jutusta paremman ja pidentäisi sitä.
Kohtaukset, joissa veljekset ovat toimistossaan.
Hän alkoi kertoa edellisestä illasta.
Saatoin käydä Club A:lla.
Uutta sinulle.
Tapsin ehkä Buyriten, Buyriten supermarkettien omistajan.
Ja saatamme olla hänen uudet vihannestoimittajansa.
Vasta silloin tajusin,
että John kutsui minut leikkimään kanssaan.
Keksimme uusia juttuja siinä ja silloin.
Pöydästä...
Join koko illan. - En ole hakenut smokkiani.
Näin vaivaa. Se oli iso juttu.
Kestät tämän.
Rauhoitu nyt. - Kestän sen hyvin.
Miksi tämä on aina kuin sikolätti?
Tee kuten minä.
Pöydällä on järjestys.
Olin puhelimessa.
John vastasi puhelimeen ja alkoi pelleillä.
Jos olisimme naimisissa, et muuttaisi.
Se on mahdollista. - Lopeta.
Olitko se sinä? - Laske luuri.
Anteeksi. - En puhunut sinulle.
En tiennyt, mitä teit.
Lisäsimme juttuun uutta.
Se oli yhteistyötä.
Ja se squash-kohtaus.
Hän oli valvonut yön, opetellut vuorosanojaan.
Aivan. Se osuus tarinasta.
Hän oli jossain juomassa.
Yhtäkkiä Jack Nicholson astui sisään.
Jack tunsi Johnin.
Tai ehkä he tapasivat ensi kertaa silloin,
mutta he joivat.
Jos Jack Nicholson kutsuisi baariin -
ja juottaisi minua koko yön,
tekisin sen.
John ei ollut aamulla vain väsynyt -
nukuttuaan ehkä puolitoista tuntia,
vaan myös Jack Nicholsonin kanssa vietetyn illan innoittama.
Meidän piti tehdä hyvin fyysinen kohtaus.
Kaikki nauroivat.
John käytti väsymystään hyväksi -
siinä määrin, mikä sopi hahmolle.
Kauanko olemme pelanneet? - Viitisen minuuttia.
Voi luoja. Sydämeni lyö kuin kanilla.
Haluatko oluen?
Montako otosta tarvittiin kohtaan,
jossa lyöt pallon seinää vasten ja se kimpoaa päästäsi?
Et usko, mutta kolme.
Yksi elokuvan vaikuttavimmista kohdista on kohtaus,
jossa puhut Tom Hanksille.
"Jos olet rakastunut, olet rakastunut.
Niin ei ehkä käy minulle."
"Ihmiset rakastuvat."
Niinkö sanoit? - Niin.
Se on pötyä.
Se ei mene niin.
Tajuatko, kuinka onnellinen olit?
Siis kun et tehnyt itseäsi hulluksi.
Älä viitsi.
Kaikki eivät koe sellaista onnea.
Minä en koe.
Se oli yksi syistä, miksi halusin elokuvaan.
Sain tehdä muutakin kuin pelata squashia.
Se oli iso hitti.
Splash teki Johnista oikean tähden.
Tapahtuu muutos, kun jostakusta tulee iso julkkis.
Se tapahtui nopeasti.
Kun sinusta tuli filmitähti,
kuinka vaikeaa oli elää normaalia elämää?
Yrittää vain laittaa asiat perspektiiviin.
Elämä on liian lyhyt.
Tämä on oikea paikka. Ympärilläni on oikeita ihmisiä.
Pitää tehdä oikeita asioita.
Kissanhiekka pitää vaihtaa.
Roskat on vietävä ulos. Pitää tehdä kaikkea.
On velvollisuuksia.
Valitsin sen elämän.
Monet eivät halua velvollisuuksia,
vastuuta perheestä kotona.
Monet haluavat vain antaa mennä,
elää nopeaa elämää ja kuolla nuorena.
"Antaa palaa."
En halua elää elämääni niin.
Pysy sellaisena.
Olin komediafani,
ja minua kiinnostivat komediaesiintyjät ja -kirjoittajat,
mutta en uskonut, että minusta tulisi sellainen.
Viimeisen opiskeluvuoden syksynä -
olin Lampoonin puheenjohtaja.
Keksimme, että sankarimme voisivat vierailla Lampoonissa.
Halusin kovasti John Candyn tulevan.
Hänen edustajansa ilmoittivat, että hän tulee.
Ajoin Loganin lentokentälle.
Hän tuli reittilennolla Torontosta.
Näin John Candyn tulevan alas liukuportaita.
Hänellä oli kaulassaan kamera kuin turistilla.
Jos John Candy esittäisi turistia,
hänellä olisi iso kamera kaulassa.
Hän ihastelisi kaikkea. Sellainen hän oli.
Minusta on kuva Harvardissa -
ja Adamin talossa.
Minulla on todisteita,
että hän otti minusta kahdesti kuvan.
Se kertoo, kuinka valtava egoni on.
En välitä muusta.
Aioimme näyttää videomontaasin hänen töistään.
Kaikki kampuksella halusivat mukaan.
Hän oli sellainen kuin uskoimme.
Hän oli John Candy kertaa 10.
Hän pelleili. Hän nauratti kaikkia.
Muistan, kuinka hän katsoi videoita -
kuin ensimmäistä kertaa.
Hän täytti huoneen karismallaan.
Hän oli ystävällinen ja iloinen ja tavallaan ahnas kaiken suhteen.
Myönsin hänelle olevani kiinnostunut komediasta -
ja haluavani ehkä yrittää sitä.
En unohda tätä koskaan.
Hän katsoi minua silmiin ja sanoi: "Älä yritä.
Joko teet sen tai et.
Älä yritä, poika."
Se puhutteli minua. "Täysillä mukaan, poika.
Täysillä tai ei ollenkaan."
Mitä mieltä oma perheesi on kuuluisasta pojasta?
Se on rankkaa.
Veljeni ei oikein pidä siitä.
Hän on aina Johnin veli.
Hän on isoveljeni.
Se on vielä rankempaa isoveljelle.
Minusta tuntuu kamalalta, mutta...
Millainen aviomies olet? - Aviomieskö?
Huono kai, koska olen harvoin kotona.
Olen näyttelijä.
Olet myös isä? - Niin, hienoa.
Tyttäreni Jennifer on tuolla.
Hän on parasta, mitä minulle on tapahtunut.
Noin.
Isäni osti maatilan kylästä nimeltä Queensville,
kun olin alle vuoden ikäinen.
Se taisi olla isän pakopaikka.
Tontti oli valtava.
Mutta talo oli vaatimaton.
Takapihalla oli riippumatto ja kaunis punainen lato.
Se oli isälle tapa paeta.
Olet kieltäytynyt elokuvista matkustamisen takia.
Olen joutunut tekemään niin monesti.
Lapset kasvavat, ja haluan olla heidän kanssaan.
Kuin tyttäreni olisi juuri syntynyt.
Nyt hän on koulussa.
He kasvavat nopeasti.
He kasvavat niin nopeasti.
Haluan olla heidän kanssaan,
jotta he tuntevat minut eivätkä vain näe minua tv:ssä.
Hän rakasti isänä olemista.
Hän osallistui yhteisöön.
Hän osallistui lasten koulunkäyntiin.
Ahne vauva.
Hän oli oikeastaan pikku poika.
Hän oli lapsi.
Näin Johnin onnellisimmillaan -
omassa keittiössään.
Johnny Toronto -elämä -
vei paljon energiaa.
Hän halusi olla -
pienempi, siis maailmassa.
Anteeksi.
Hitsi, olen pahoillani.
Se oli käteni.
Kaikki työtoverit ihastuivat häneen.
Carl sanoi Pakkolomaa tehdessä -
halunneensa aina rupatella Johnin kanssa kuvauksissa.
OHJAAJA, AVARUUSBOLTSIT
Veit loman perheeltäni.
Nyt vien sinulta jotain.
Hänet muistettaisiin mukavasta luonteestaan.
Hän halusi tehdä kaikki onnellisiksi.
Kuvausryhmästä maskeeraajiin, puvustajiin -
ja autonkuljettajiin.
Hän halusi pitää hauskaa.
Hei.
Huolehti äidistään, tädistään,
veljestään, serkuistaan.
Ja hän huolehti meistä.
Johnin tapa huolehtia perheestään kertoi hänestä paljon.
Sellaisessa miehessä -
on enemmän syvyyttä ja sydäntä.
Hän ei ottanut rooleja,
joissa ei ollut mukana sellaista,
mitä hän halusi oikeasti elämässään.
Halataan.
Mitä? - Halataan.
Isä! - Ihan totta.
Olen liian vanha. - Halauksille ei voi olla.
Hän oli John Candy ja myös esitti John Candyä.
Hän oli isä.
Meille huudettiin...
Pois siitä!
...mutta rakkautta oli myös paljon.
Ethän vieläkään polta?
Iskä!
Olen vain isä. Siinä kaikki.
Hän tavallaan -
loi itselleen isän, jonka aina halusi.
Käymme metsässä kuten sinä isäsi kanssa.
Niin kai.
Ymmärrän.
Hän toi paljon omaa haavoittuvuuttaan, suloisuuttaan -
ja ystävällisyyttään luomiinsa hahmoihin.
Hän oli todella hyvä näyttelijä. Hän toi sen esiin helposti.
Chestereille.
Hän oli todellinen näyttelijä.
Hän tiesi, mitä vaadittiin ja että pystyisi tekemään sen.
Hän jätti näyttelemisen taustalle ja käyttäytyi kuin ihminen.
Hän oli hyvä näyttelijä, koska hän oli hyvä ihminen.
Carlin mukaan kokemus oli ilo,
koska John Candy oli niin hauska ja mukava.
"Jos saat mahdollisuuden..." Sanoin: "Etsin moiraa."
"Mikä se on?"
Sekä mies että koira.
Olen oma paras ystäväni.
Seuraavassa elokuvassani nimeltä... - Avaruusboltsit.
Olkoon Schwartz kanssanne.
Kuka olet? - Olen bestman.
Nimesi? - Barf.
Koko nimesi?
Barfolomew.
Emme tee tätä vain rahan takia.
Teemme tämän suuren summan takia.
Anna tassua!
Jukoliste!
Hän teki sen.
Kerran John otti tuolini, jossa luki "ohjaaja",
ja istui siihen.
Sanon: "John, se on minun tuolini."
Hän sanoi: "Tiedän.
harkitsen ohjaamista ja haluan tietää, miltä se tuntuu."
Olin kuolla nauruun. "Haluan tietää, miltä se tuntuu."
Kysyin, miltä tuntui. Hän sanoi:
"Samalta kuin tavallisessa tuolissa istuminen."
Hänellä oli villi, outo ja hieno huumorintaju.
Häntä oli siunattu kiltillä luonteella ja hymyllä.
Se rakastava hymy.
Vuosikymmenien jälkeenkin -
muisto hänestä on yhä yhtä vahva ja elävä kuin aina.
John oli kiltti ihmisille, joiden kanssa oli vain hetken,
mutta kun tekee töitä, pitää olla ammattimainen.
Jos se ei suju...
Hän oli kokenut. Hän teki monta elokuvaa.
Hän osasi työskennellä lavalla.
Niin se meni.
Ei voinut antaa toisen näytellä huolimattomasti.
Sanoi: "Ei, älä viitsi. Tämä on todellista.
On oltava tosissaan.
Sinun on yritettävä parhaasi."
Luimme lavalla. Marilyn Suzanne Miller,
loistava SNL-kirjoittaja,
kirjoitti näytelmän.
Sydney Pollack ohjasi sen.
Mukana oli kuuluisia näyttelijöitä.
Ray Liotta, Kevin Kline,
Candy, minä ja kourallinen muita.
Yhdessä kohtauksessa Candy oli vessassa.
Hän puhui...
Hän veti täysin överiksi.
Siis todella.
Ajoitus oli ihan -
uskomaton.
Se oli uskomatonta.
Katselin...
Näin, kuinka Sydney Pollack oli seota,
koska John veti niin överiksi.
Hän piti vain hauskaa.
Nauroin, koska tiesin Sydneyn tappavan hänet.
Sen kuuleminen, että John oli surkea, on kiinnostavampaa kuin...
Hän ei ollut surkea. Hän vain veti överiksi.
Hän veti överiksi.
Se oli silti hauskaa.
Hän ei vain ottanut huomioon,
että kohtauksessa oli toinenkin näyttelijä.
Olen sanonut sen ennen ja sanon sen taas.
Elämä menee aika nopeasti.
Jos ei pysähdy katselemaan välillä ympärilleen, se voi mennä ohi.
Kun hän tapasi John Hughesin...
KIRJOITTAJA, OHJAAJA
...kaikki alkoi todella luistaa.
He olivat kuin veljeksiä.
Veljiä, joita he toivoivat.
John Candyllä ja John Hughesilla...
OHJAAJA, YKSIN KOTONA
...oli hyvä "paskapuhemittari."
He eivät sietäneet typeryksiä.
He olivat sukulaissieluja.
John Hughes rakasti John Candyä.
Heillä oli samanlainen kaunis, synkkä huumorintaju.
Hyviä synkkiä vitsejä.
Se oli todellista. Vanhempana olon kauheus.
Perhe lomaili yhdessä.
Kävimme toistemme maatiloilla.
Olimme heillä grillijuhlissa, juhlapyhinä.
Se näkyi myös elokuvissa.
John teki parhaat työnsä Johnin kanssa.
Kun John Hughesia ajattelee,
monelle tulee mieleen Molly Ringwald.
"Ei, vaan John Candy."
Minä ja Molly olimme kolmessa -
Hughes-leffassa.
Candy oli kai yhdeksässä.
Yhdistäkää heidät kaksi.
Heidän elokuvansa olivat rehellisiä ja aitoja.
Kun ei enää käy ruokakaupassa -
eikä paikallisessa kahvilassa -
ja alkaa olla erossa oikeista ihmisistä,
silloin menettää otteensa maailmanmenosta.
John Candy ja John Hughes eivät menettäneet sitä.
John Hughes seurasi Johnia tarkkaan -
ja joutui hänen pauloihinsa parhaalla -
mahdollisella tavalla.
Annoin käsiksen Johnille.
John teki sille lopputarkistuksen.
Se on ohjaajalle suuri lahja.
Hän ei antanut tehdä virheitä.
Hän kirjoitti hahmoja Johnille.
Uncle Buck kirjoitettiin Johnille.
Se sanoo paljon, että Hughesin tasoinen ohjaaja -
ja kirjoittaja teki elokuvan Johnille.
Hei, mitä kuuluu?
Kuka sinä olet?
Olen Buck-setäsi.
Miettikää tätä. John Candy oli kuollessaan 43-vuotias.
Olen 44-vuotias.
Olen seitsemän vuotta vanhempi kuin John oli kuvatessamme Uncle Buckin.
Siinä päivän Mac-fakta, joka saa olonne vanhaksi.
Oli helppoa löytää samanlaisuuksia -
oikean John Candyn ja Buck-sedän välillä.
Siksi se on suosikkiroolisuorituksiani.
Hahmossa on paljon häntä itseään.
Perustin suoritukseni elokuvan lasten kanssa -
suhteeseeni Jenniferin ja Christopherin kanssa.
Siihen, miten kohtelin heitä.
En koskaan puhunut heille alentuvasti.
Buck-setäkään ei puhu niille lapsille alentuvasti.
Siksi he pitävät hänestä.
Hän kohtelee hyvin.
Heitä kunnioitetaan, ja he uskovat itseensä.
Monet eivät osaa tai halua tehdä töitä lasten kanssa.
Se oli iso juttu.
Aikuisena tajuan, että lasten kanssa on vaikeaa.
John oli aina todella kiltti meitä kohtaan.
Hän kunnioitti meitä.
8-vuotiaana ei saa paljon kunnioitusta -
työpaikalla tai aikuisilta noin yleensä.
Tunsin itseni tervetulleeksi.
Siinä kuulustelukohtauksessakin.
Hän ei odottanut, että olisin niin nopea.
"On pysyttävä kahdeksanvuotiaan perässä."
Ja sitten...
Missä asut? - Kaupungissa.
Talossako? - Asunnossa.
Vuokrallako? - Niin.
Mitä teet työksesi? - Kaikenlaista.
Entä toimistosi? - Ei ole.
Miksei? - En tarvitse.
Entä vaimosi? - Ei ole.
Miksei? - Pitkä tarina.
Lapsia? - Ei ole.
Miksei? - Pidempi tarina.
Oletko isän veli?
Mikä on kysymysennätyksesi?
38.
Näen mädän omenan,
kun katson veljentytärtänne.
Hän on levoton, haaveilija -
ja hupsu.
Ja suoraan sanottuna -
en usko, että hän ottaa mitään elämässään -
tai koulussa vakavasti.
Joka elokuvassa oli eri hahmo,
eri puoli Johnista.
Hän on vasta kuusi.
Näimme, miten hän näki maailman, hänen ihmisyytensä.
En halua tuntea 6-vuotiasta, joka ei ole -
haaveilija tai hupsu.
Enkä varsinkaan sellaista, joka ottaa koulun vakavasti.
Minulla ei ole yliopistotutkintoa -
tai edes työtä.
Mutta tunnistan kunnon lapsen,
koska kaikki ovat sellaisia.
"Isällinen" on kai oikea sana.
Hänellä oli aina sellainen hieno vaisto.
Mutta myös...
Jopa ennen huippuvuosia -
ja Yksin kotona -elokuvia -
näki selvästi, kuinka vaikea isäni oli.
Ei ollut salaisuus, että hän oli jo hirviö.
Sitten tuli kuuluisuutta ja rahaa,
ja hänestä tuli kuuluisa hirviö.
Mutta hän ei ollut koskaan hyvä tyyppi.
John taisi pitää minua silmällä.
"Onko kaikki kunnossa?
Meneekö sinulla hyvin?
Onko kaikki hyvin?
Meneekö kotona hyvin?"
Mitä sinä teet?
Mistä olet kotoisin? Missä asut?
Kaupungissa. - Mitä teet?
Se kertoo, millainen hän oli.
Hän vain huolehti lapsesta.
Arvostan sitä, koska se on harvinaista.
Se oli harvinaisempaa myöhemmin.
"Totta kai hän on kunnossa.
Hän on rikas filmitähti."
Hän kysyi, miten minä voin.
Se oli hienoa.
Olisinpa kokenut enemmän sellaista.
Siksi se on tärkeää. Muistan sen.
Muistan, että John välitti,
kun monet muut eivät välittäneet.
Uncle Buck oli täydellinen Candy-käsikirjoitus ohjattavakseni,
sillä hän toi itseään rooliin.
Kohtaus, jossa hän menee autoon.
Hän vie lapset salaa kilparadalle.
Hän katsoo autossa taustapeiliin -
ja näkee suloiset lapset, jotka hän vie radalle -
tavatakseen gangsterikaverinsa.
Hän ei pysty siihen.
Kun hän kuvasi kohtausta,
hän ei nähnyt peilissä lapsinäyttelijöitä.
Hän puhui oikeille lapsille.
Hän oli kohtauksessa isä.
VAUHDILLA CHICAGOON
Agenttini sanoi:
"Kuulin käsikirjoituksesta, Vauhdilla Chicagoon.
Haluaisin sinut mukaan."
Meidät valittiin.
Emme tunteneet toisiamme.
Halusin viettää aikaa yhdessä.
Tekisimme sen elokuvan.
Aloin kypsyä näyttelijänä, ja John oli paikalla.
Pystyimme luomaan yhteyden kohtauksissamme.
Minun hahmoni oli kireä.
Olin onnekas. Piti vain olla ärsyyntynyt.
Hän osasi esittää ärsyttävää.
Tuntuupa hyvältä.
Usko pois.
Jalkojani kivistää.
Tuntuu paremmalta.
Hän esitteli verhorenkaitaan -
ja tupakoi autossa.
Kunnon nauruja.
Siis hänen omiaan.
Vautsi.
Miljoona vielä, niin olen miljonääri.
John oli täydellinen henkilö rooliin.
Hän on niin hellä siinä elokuvassa.
Eräässä kohtauksessa torun häntä.
Et ole pyhimys.
Sait ilmaisen taksin ja huoneen -
ja jonkun, joka kuuntelee tylsiä tarinoitasi.
Etkö huomannut, kun aloit puhua koneessa,
että aloin lukea oksennuspussia?
Steve Martinin hahmo -
sanoo kamalimmat asiat, mitä ihminen voi kuulla.
Pitää valita asioita, jotka ovat hauskoja, huvittavia tai mielenkiintoisia.
Olet ihme.
Tarinasi eivät ole sellaisia.
Ja hän vain jatkaa.
Kysyvät: "Miten voit sietää sitä?"
Sanon: "Koska olen ollut Del Griffithin kanssa.
Siedän kaikkea."
Hän vain jatkaa.
Hän vain jatkaa, ja kuva siirtyy Johnin kasvoihin.
Kuin olisi treffeillä puhuvan nuken kanssa.
Rinnassasi on varmaan naru,
josta vedetään ja joka napsahtaa takaisin.
Paitsi, etten vetäisi siitä. Sinä tekisit sen.
Hänen ilmeensä siinä kohtauksessa oli paljonpuhuva.
Tunsin syyllisyyttä.
Sanoin, että teeskentelimme vain.
Hän oli todella loukkaantunut.
Hän ei ollut koomikko.
Hän oli paljon monimutkaisempi -
kuin ihmiset luulevat.
Haluatko satuttaa minua?
Siitä vain, jos olosi paranee.
Olen helppo kohde.
Olet oikeassa. Puhun liikaa.
Kuuntelen myös liikaa.
Voisin olla kaltaisesi kyynikko,
mutta en halua satuttaa.
Ajattele minusta, mitä haluat.
En muutu.
Pidän itsestäni.
Vaimoni pitää minusta.
"Pidän itsestäni." Tiedätkö...
"Vaimoni pitää minusta."
"Ei. Minulla on ihmisiä, jotka rakastavat minua."
Asiakkaani pitävät minusta, koska olen aito.
En teeskentele.
Ihmiset puhuvat aina siitä hetkestä.
20 vuotta myöhemminkin he puhuvat siitä hetkestä.
Vertasin Johnia Charlie Chapliniin -
etenkin elokuvassa Kaupungin valot.
Se viimeinen kohtaus,
jossa Chaplin tajuaa, että sokea tyttö näkee sittenkin.
Chaplin tuo kohtaukseen -
aitoa, monimutkaista tunnetta.
Tajusin, kun näin elokuvan Vauhdilla Chicagoon,
että Johnissa oli sitä samaa.
Minulla ei ole kotia.
Marie kuoli 8 vuotta sitten.
Siitä hetkestä lähtien halusin -
työskennellä Johnin kanssa.
Yritän päästä kotiin 8-vuotiaan poikani luo.
Nytkö sanot, että se on toivotonta?
Schmengen veljekset -
olivat Gus Polinskin hahmon inspiraatio.
Mitä? - Anteeksi.
Poistumme hetkeksi.
Puhuin Hughesin kanssa Candystä.
Sanoin, että olisi unelmieni täyttymys saada John rooliin.
Jostain syystä hän oli vapaa vain yhden päivän.
John tuli heti alussa ja sanoi:
"Käyttäkää niin paljon aikaa kuin täytyy."
Meiltä meni 23 tuntia.
Saanko esitellä itseni? Gus Polinski.
Keskilännen polkkakuningas?
The Kenosha Kickers?
Yksinkertainen hahmo,
mutta Johnilla oli mielessään monimutkainen taustatarina.
Kuulin sen vasta niinä -
23 tuntina, kun kuvasimme.
"Polka Twist."
Ne ovat lauluja.
Aika isoja hittejä.
70-luvun alussa -
myimme 623 kopiota laulusta. - Chicagossako?
Sheboyganissa. Se oli suosittu.
Siitä pidettiin. - Sanoitko voivasi auttaa?
Olimme pienessä pakulavasteessa.
John keksi uusia ideoita, ja John Hughes keksi uusia ideoita.
Haisenko rotalta?
En tiedä sitä hajua.
Se on paha haju.
Olin pierogi-festivaaleilla.
Pukuhuoneessa, jonne menimme...
Olimme tukehtua.
Kysyimme papilta hajusta.
Hän sanoi, että rotta meni seinien väliin ja kuoli sinne kuukautta aiemmin.
Nyt se mätäni.
Tiedätkö...
Tältäkö rotta haisee?
Haista.
Ripustin takkini seinälleni.
Miksi laitoit haistamaan?
Kastoin takin Old Spiceen.
Laitoin siihen Old Spicea.
Nyt tässä on hajujen sekamelska.
Anteeksi. - Ei se mitään.
Improvisoin siinä elokuvassa vain vähän.
Mutta John oli todella hauska.
Se oli tähden roolisuoritus.
Sellainen John Candy oli.
Sen yleisö,
joka katsoi näitä elokuvia,
näki.
He ihastuivat John Candyyn.
Puit tämän sanoiksi paremmin -
ja mielenkiintoisemmin kuin kukaan muu tapaamani, John.
Luovan ihmisen lisäksi -
pitää olla liikemies...
Jos nykyään ei ole se, voi unohtaa koko jutun.
Jos nykyään on vain näyttelijä,
tuskin menestyy.
Pelkkä kirjoittaja tuskin menestyy.
Vaikka olisi noin hyvä kuin sinä?
Siihen menee kauemmin.
Hän oli uransa huipulla.
Yhtäkkiä hän sai mahdollisuuden -
ostaa Toronto Argonautsin yhdessä -
Wayne Gretzkyn ja Bruce McNallin kera.
Elinikäisestä unelmasta tuli totta.
Se on jalkapallojoukkue Torontossa,
osa Canadian Football Leagueta.
Canadian Football League sopii paikkaan,
joka ei saa NFL-tiimiä.
CFL-jalkapallo on jännittävää.
Mainostan tätä, Dick.
Anteeksi. - Ei mitään.
Puhelinnumerot, joista saa lippuja, näkyvät ruudussa.
Hyviä paikkoja on vielä vapaana. Tulkaa SkyDomeen.
Hän kirjoitti nimmareita. Esittelin itseni.
YSTÄVÄ
"Olen Kelvin Pruenster, oikea linjamiehesi."
Hän katsoi minua ja sanoi tuntevansa minut.
"Älä suotta esittäydy."
John oli osa joukkuetta -
eikä seissyt sivussa.
Hän oli penkillä.
Joskus hän juoksi kentälle -
auttamaan loukkaantuneita.
Muut omistajat ovat sisällä lämpimässä,
mutta John Candy rohkeni tulla ulos.
Olet oikeassa, Scott. Olemme rohkeita.
John uurasti sinä vuonna -
herättääkseen Toronton eloon,
tuodakseen sinne puoliaikashow't.
Blues Brothers oli siellä ensimmäisenä iltana.
Hän oli täysillä mukana.
Sinähän omistat lätkäjoukkueen?
Ei, jalkapallojoukkueen.
Kotimme ja isänmaamme
Argonauts selvisi Grey Cupiin, joka on Kanadan Super Bowl.
John järjesti niin, että lensimme Grey Cupiin sinä aamuna -
Bruce McNallin LA Kings -koneella.
Yleisö odotti, että hän saapuisi tunnelista.
Saattoi kuulla, kuinka yleisön ääni kasvoi.
Paikalla oli 50 000 ihmistä.
"Hyvä yleisö,
Bruce McNall, Wayne Gretzky ja John Candy."
Yleisö sekosi.
Danny katsoi sitä ja sanoi:
"Katso häntä. Hän on Johnny Toronto."
Hänestä tuli se tyyppi, joka hän luuli olevansa -
ja josta kiusasimme häntä.
Aiemmin hän oli kuvauspaikoilla.
Hän oli elokuvissa. Hän oli kuvausryhmän kanssa.
Sitten juttu siirtyi uudelle tasolle.
Kaikki oli korostettua.
Ulkopuolelle...
Oli enemmän ihmisiä ja tapahtumia.
...säkittää Will Johnsonin...
Kun tutustuimme, hän alkoi luottaa minuun.
Hän tiesi voivansa puhua minulle -
ja etten pettäisi häntä.
Hän alkoi kertoa huolistaan koskien elokuva-alaa.
Hän keskittyi joukkueeseen,
eikä hänellä ollut muita hankkeita.
Elokuvia oli näköpiirissä,
mutta hän sanoi, ettei töitä ollut.
"Pidetäänkö minusta? Palkataanko minut?
Saanko enää töitä?"
Johnin epävarmuus -
nousi usein pintaan.
Vartuin ihmisen kanssa, joka oli jo menestynyt näyttelijä,
joka oli lyönyt itsensä läpi.
Suuri salaisuus oli se,
ettei hän uskonut itseensä.
Kuinka helvetin inhimillistä.
Puhuimme paljon hänen mielenterveydestään -
ja hänen paineistaan.
Hän yritti selvittää, mikä oli aiheuttanut ne.
Miksi silloin? Miksi vuonna 1991? Silloin se taisi alkaa.
Hänellä oli aggressiivinen työetiikka saadakseen asiat alkuun.
Olin tehnyt voittamisesta koko elämäni.
Kun tekee sen,
pitää jatkaa voittamista.
Jää jumiin ikiliikkujaan -
Hollywoodin suhteen.
Joutuu tavallaan hamsterinpyörään,
jossa pitää jatkuvasti juosta,
pysyä liikkeellä.
Sitä alkaa tuntea painetta,
etenkin jos on menossa monta asiaa yhtä aikaa.
Voi olla punaisella matolla -
Oscar kädessään -
uransa huipulla,
ja ensimmäinen kysymys, jota kysytään on: "Mitä seuraavaksi?"
Jos kerron sen tyypin nimen,
voin sanoa hyvästit.
Lopullisesti.
Saan luodin päähäni, tajuatko?
Olet hiiri gorillan edessä.
Jos Hollywoodiin jää,
tulee joko hulluksi tai kusipääksi.
Tai kuolee.
Olimme hieman huolissamme Johnin terveydestä.
Jotain oli ilmassa.
Hän eli leveästi.
Olimme huolissamme siitä.
Eräs ystävä kirjoitti hänelle kirjeen -
ja kertoi olevansa huolissaan hänen painostaan.
John poisti hänen nimensä puhelinmuistiosta.
Sen tyypin taru oli siis lopussa.
John vaihtoi lääkäriä kuin alushousuja.
Lääkäri sanoi hänelle:
"Laihduta ja lopeta juominen."
John ei halunnut kuulla sellaista.
Painostaako kukaan sinua painostasi -
ja käskee laihduttamaan?
Murehditko sitä ollenkaan? - En oikeastaan.
Se häiritsee toisia minua enemmän.
Häiritseekö se sinua? - Ei häiritse.
Hyvä. Mietin vain, koska otit sen puheeksi.
Mietin, häiritseekö se sinua.
Sen jatkuessa sydän ylikuormittui.
Olin huolissani. Ostin hänelle vaatteita.
Hänen kokonsa oli XXL.
Sitten se oli XXXL, sitten XXXXXL.
Sanoin, että se oli huono asia.
"John, tämä ei ole hyvä."
Ja tuolla.
Hän aikoi silloin ohjata ensimmäisen elokuvansa.
NÄYTTELIJÄ
Sen nimi oli Hostage for a Day.
Lennä kanssani.
Selvä. - Tee se ja muokkaa sitä.
Muistan elävästi yhdet yökuvaukset.
Hän halusi kirjoittaa kohtauksen uudelleen.
Ihmettelin asiaa mutta suostuin.
Olimme asuntoautossa, ja meillä oli käsikirjoitus.
Muutimme koko kohtauksen.
"Mutta John,
näyttelijäkaartissa on muitakin.
Heitämme..." "Ei se mitään."
Olkaa hyvä!
Mutta sitä halusi onnistua Johnin takia.
Halusi elokuvasta hyvän hänen takiaan.
Hän oli hyvin sitoutunut.
Hän muutti kaiken.
Kaikki se paine -
oli liikaa hänelle.
Hänellä oli perhe ja lapsia.
Hän tunsi syyllisyyttä jättäessään lapset kuvatessaan elokuvaa.
Se oli rankkaa hänelle.
Moi, iskä. - Hei.
Olet ollut monessa menestyselokuvassa ja muutamassa flopissa.
Kriitikot eivät aina pidä. Ei siinä mitään.
Minkä takia? - Yleensä huonon materiaalin.
Tai: "Taas hän, liikaa elokuvia."
Hän oli menestynyt,
joten hän halusi samaa toisille.
Se ei onnistu helposti.
Sitä luulee palvelukseksi.
Ihmisille ei voi tehdä palveluksia. Se on hassua.
Jossain vaiheessa tein paljon palveluksia.
"Toki, teen sen." "Voisitko..." "Totta kai."
Sitä antaa sydämen ajatella puolestaan.
Tein sen uskollisuudesta ja ystävyydestä.
Floppeja on ollut pilvin pimein.
Hitsi.
Oletko nähnyt sen?
Seuraus... - Masennat minua.
Seuraus on: "Mutta ihmiset rakastavat häntä."
Olen ollut elokuvissa, jotka eivät menestyneet.
En kutsuisi niitä flopeiksi.
Onko sinulla huono arviointikyky? - Ei, minä...
Sitä päätyy jonkin kaupallistettuun versioon.
Ihmiset sanovat:
"Hei, voimme tehdä tämän.
Tehdään tämä animaatio."
John suostui aina kaikkeen.
Seuraavaksi Camp Candyssä.
Radio Kandy, tähtenä John Candy.
Muistan, kuinka stadionin edessä oli tuhansia faneja -
ja John seisoi siellä -
kolme neljä tuntia jakamassa nimmareita.
Sitten hän lensi maan halki ja tuki kaikkia jalkapallojoukkueita.
Ne matkat vaativat veronsa, koska hänelle ei maksettu niistä.
Hän meni paikalle, tapasi ihmisiä.
Ei olisi tarvinnut.
Hän teki sen, koska joku pyysi.
Kiitos paljon.
Johnin kaltaiselle...
Kuten sanoin, tunsin hänet vain sen päivän,
mutta näin hänen antavan itsestään kaikille -
ja näin hänen iloitsevan -
omasta loistostaan.
Hänestä tuntui hyvältä antaa niin paljon kaikille.
Minullekin. En ollut kukaan.
Hain hänet vain lentokentältä.
Alan vaara on siinä, että se on epäterveellinen miellyttäjille.
Jos haluaa miellyttää ihmisiä,
he vievät kaiken ja pyytävät lisää.
Se ei lopu koskaan.
Se on pohjaton kahvikuppi.
Ehkä tarve tehdä niin paljon -
oli keino tukahduttaa ahdistusta.
Mitä ahdistus on?
Jos harrastaa koko elämänsä tunnesyömistä,
tunnejuomista ja hermotupakointia,
se kostautuu tavalla tai toisella.
Se on varoitus,
joka sanoo: "Nyt on jotain vialla."
Mieli oli ylipainoinen.
Matkustellessaan hän sai paniikkikohtauksia.
Nousimme koneesta, ja väkijoukko oli odottamassa.
Ei saanut henkeä.
Hän sisäisti kaiken.
Se oli vaikeaa katseltavaa, koska emme tienneet, mitä se oli.
Hän ahdistui.
Toivoi, ettei kukaan suututtanut häntä.
Kuljimme jostain syystä ravintolasta toiseen.
Yhtäkkiä John katsoi ympärilleen.
Huomasin, että jokin oli vialla.
Hänen piti istua alas ja hengähtää.
Oletan, ettei hän kertonut, mistä oli kyse.
Ei niin.
Ei, enkä minä kysynyt.
En halunnut tietää.
Terapiassa ei käyty.
Ehkä New Yorkin Upper East Sidella,
mutta ei Torontossa.
John ymmärsi toisia ja heidän tarpeitaan -
ja osasi jättää itsensä ulkopuolelle.
Ehkä se oli itsesuojelua.
Mutta eikö se ole terveellisempää -
kuin omiin ongelmiin keskittyminen?
Hän oli viisivuotias isänsä kuollessa -
ja hän varttui ihmisten keskellä,
jotka eivät halunneet edes tiedostaa sitä.
Ei mikään ihme. Minäkin ahdistuisin.
Jotkin asiat ovat vain kivuliaita.
Niin se vain on, eikä niistä saa kivuttomia.
Kaikelle ei ole päätöstä.
John sanoi: "Kumppanini on -
yksi Hollywoodin rehellisimmistä ihmisistä."
MCNALL MYÖNTÄÄ PETOKSEN
Mutta Bruce McNall joutui vankilaan pankkipetoksesta.
Hän myönsi syyllisyytensä, koska on syyllinen.
Bruce yrittäisi myydä joukkueen.
John oli pettynyt, koska Bruce ei soittanut,
vaikka oli luvannut tehdä sen.
Se toi mieleen ajatuksia isästä. "Hän petti minut."
Sen tuskan. Syvän tuskan.
John oli hyvin herkkä.
Hän näki paljon.
Hän tunsi paljon.
Hänellä oli lamauttava krooninen ahdistus.
Kohtaukset kestivät koko päivän.
Et taida pitää näistä haastatteluista.
Kuten näkyy, en ole hyvä niissä tällä hetkellä.
Olen vähän jäykkä.
Välillä oli vaikeampaa.
Hän ei saanut nukuttua.
Hän kärsi ja halusi selvittää, mistä oli kyse.
Hän ei halunnut lääkkeitä,
vaan ymmärtää, mikä häntä vaivasi.
Valottaisitko vähän luonteesi pimeitä osia?
Onko jotain, mistä et pidä itsessäsi?
Tämä on noloa. Vaihdanko aihetta?
Vaihda vain.
Selvä. - Seuraava, kiitos.
Hän kävi terapiassa.
Hän jakoi kanssani oppimansa -
ahdistuksen lähteistä ja aiheuttajista.
Ahdistuksesta ei puhuta.
Mutta monet kärsivät siitä.
Ihmiset pitävät terapian salassa tai pitivät ennen.
Nyt siitä puhutaan.
Olen ylpeä sanoessani, että olen saanut apua isäni takia.
Olen voinut auttaa itseäni,
koska hän kävi terapiassa.
Sitä toivoo, että läheiset -
voisivat hyväksyä itsensä -
ja että se tumma pilvi heidän yllään -
voisi kadota.
Kun tapasin hänet,
ihastuin ensin hänen kykyihinsä.
Se on niin helppoa komediaa.
Niin aitoa. Se tulee suoraan sydämestä.
Wagons Eastia tehtiin,
ja hän otti minut mukaan. Olin kiitollinen.
Lensimme, vain me kaksi, Durangoon.
Hän huolehti itsestään.
Hänellä oli ravitsemusasiantuntija.
Ajattelin, että se oli hienoa.
En tiedä, miksi he halusivat Durangoon asti.
Siellä oli todella vaikea kuvata.
Ihmisillä oli konekiväärit,
koska he suojelivat meitä.
Johnilla oli kerroksittain vaatteita.
Oli todella kuuma.
Hiekka oli... Se alkoi lopulta rasittaa.
Kun nousee hevosen selkään, ei halua enää alas.
Ihmisiä oli paljon. Otoksia oli paljon.
Se ei sopinut komediaan.
Komedia oli vähän yksinkertaista.
Se alkoi kyllästyttää -
ja turhauttaa.
Muistan, kuinka kävelin eräänä aamuna kuvauksiin.
John käski odottamaan.
Kysyin miksi.
Hän sanoi: "Minulla on paniikkikohtaus."
Kysyin: "Palaatko asuntovaunuun?"
"En halua näyttää, että olen sairas.
En halua viivästyttää kuvauksia.
En halua olla huomion kohteena."
Olimme kaukana. Hän ei ollut perheensä kanssa,
ja häntä pelotti.
Olimme tehneet leffan vuosia aiemminkin, ja hän kertoi -
vakuuttaneensa itsensä tehdäkseen elokuvan.
Hän tiesi ihmisten seuraavan.
Hän ei halunnut huomiota,
koska jokaisessa tuotannossa kyseltiin ennen loppua:
"Selviääkö John loppuun asti?"
Kuvaukset päättyivät myöhään.
Olimme väsyneitä. Olimme poikki. Halusimme kotiin.
Sitten...
"Kertokaa hänelle, että purkissa on."
Kello taisi olla 2.30.
Hän oli yksin cowboytalossa.
Kuulin, miten hänet oli löydetty.
Hän oli noussut istumaan sängyn reunalle,
avannut Raamatun,
lukenut sitä ja kuollut sängylle.
Muistan ajatelleeni,
että hän yritti päästä kotiin.
Näin unta -
ennen hänen kuolemaansa.
Olimme oven ulkopuolella.
Olin lasten kanssa.
John oli kuollut toisessa huoneessa.
Hän lähti.
John Candy, yksi Kanadan tunnetuimmista koomikoista, on kuollut 43-vuotiaana.
Hollywood reagoi yhä shokkiuutiseen.
John Candyn yllättävä kuolema...
Ystävät ja fanit...
Hän perusti Toronton Second Cityn -
ja esiintyi tv-sarjassa SCTV -
ja yli 30 elokuvassa.
John Candy teki ennen kuolemaansa lähtemättömän vaikutuksen,
varsinkin Meksikon Durangon ihmisiin.
Kerrotaan, että kuvausten aikana -
tämä hyväsydäminen näyttelijä -
lahjoitti vaivihkaa ison summan paikalliselle sairaalalle -
kaupungin lapsia varten.
Paljonko hän antoi? - En tiedä.
Hän ei puhunut siitä, mutta tiesin hänen lahjoittaneen.
Yrittikö hän salata sen? - Kyllä.
Johnin muisteleminen -
on vaikeaa,
sillä on palattava menneeseen ja käytävä asioita uudelleen läpi.
Pitää herättää mielikuvituksen avulla -
menneisyys eloon. Mitä muistan, mitä en.
Kun kuulin, että John oli poissa,
ajoin tieltä ulos.
Ajoin jonkun nurmikolle.
Olin osua puutarhatonttuun ja pinkkiin flamingoon.
Sammutin moottorin -
ja istuin siinä shokissa.
Sitten mieleeni tulvi muistoja -
siitä upeasta miehestä, hänen kyvyistään ja ajastamme yhdessä.
Uskoin, että tapaamme taas.
Se on surullista.
"Siitä tulee hauskaa. Hän näkee, että olen nyt teini."
Odotin sitä päivää.
Se tempaistiin pois.
Se aika on sumuista.
Sitä kalpenee, menee turraksi.
Äiti sanoi, että saa itkeä.
Menetykset on tarkoitus kokea vanhempana.
Silloin ymmärtää elämää ja olemassaoloa.
Lapsen ei pitäisi kokea sitä.
Niin käy liian usein liian monelle.
Olen kokenut sen ja elänyt sen kanssa koko elämäni.
Olen nähnyt hänestä unta enemmän kuin vanhemmistani heidän kuoltuaan.
Yhdessä ensimmäisistä unistani Johnista -
vietimme vain aikaa, nauroimme ja juttelimme.
Se oli kevyt ja hauska uni.
Sitten sanoin:
"Miksi sinun piti kuolla?"
Hän vastasi: "Miksi sinun piti mainita tuo?"
Jumala, Isämme. Luottamuksen hengessä -
esitämme nämä rukoukset ja pyynnöt.
Pyydämme, että kuulet ne, Jeesus Kristus.
Kuka minä olen puhumaan John Candystä?
Minäpä kerron. Olen yksi miljoonista,
joiden elämää John Candy kosketti ja rikastutti.
Tiedän, että teilläkin on tarina.
Pyysitte häneltä nimikirjoitusta, ja hän pysähtyi kysymään teistä.
Koeluitte Second Citylle, ja John katseli hymyillen, nauraen.
Teitä ei palkattu, mutta mietitte:
"Mitä he tietävät? Candy pitää minua hauskana."
Työskentelitte Air Canadan lennolla,
jolla John matkusti Losiin,
ja aikanne kului tosi nopeasti.
Työskentelitte lihakaupassa, kalakaupassa tai torilla,
kun John osti ruokaa ystävilleen,
ettekä hätiköineet pitääksenne -
Johnin luonanne kauemmin.
Hän oli baarissanne pilkkuun asti.
Muutkin olivat, koska eivät halunneet lähteä ennen häntä.
Ehkä hän halusi juhlia -
tai tiesi vain, että tarvitsitte asiakkaita.
Olin lähes koko työaikani,
satoja iltoja ja viikonloppuja Johnin kanssa lähes 10 vuoden ajan.
Missä ovat yksityiskohdat niiltä ajoilta?
Kun ajattelen Johnia,
en ajattele yksityiskohtia.
Ajattelen Johnia noin yleensä.
Hautajaisten jälkeen olimme menossa haudalle.
Olin autossa muiden arkunkantajien kanssa.
Yhtäkkiä -
katsoin ulos ikkunasta. Sanoin: "Hei, kaverit.
Missä liikenne on?"
Voi luoja!
Tie oli suljettu Johnin hautajaiskulkueen takia.
Kaikki poliisit tekivät näin.
Tietää menestyneensä, kun moottoriteitä suljetaan vuoksesi.
Niin oli tehty kahdesti ennen.
Kerran paavia varten ja kerran presidenttiä varten.
Hyvää kiitospäivää.
Selvä.
Elokuvan Vauhdilla Chicagoon -
lopussa -
hahmoni on valmis antamaan periksi.
Hän on menossa kotiin.
"Tämä oli hauskaa. Sain tutustua sinuun, hienoa."
Jätän hänet ja alan ajatella:
"Ei käy järkeen, että hän palaa vaimonsa luo.
Siinä ei ole järkeä."
Käännyn ja menen takaisin.
Kutsun hänet kotiini.
John Candy oli mies, joka katsoi silmiin -
ja oli niin läsnä,
että sai toisen tuntemaan,
että hän on maailman kiehtovin ihminen.
Hän oli tavallinen mies,
ja on hienoa, kun sellaisesta miehestä tulee tähti,
koska se olemme me, me panostimme häneen.
Jos hän ei olisi ollut niin energinen,
emme kaipaisi häntä näin paljon.
Hän oli karismaattinen ja kultainen mies.
Se, että hänet riistettiin meiltä, oli synti.
Maailmassa on hevosia,
mutta yksisarviset ovat harvinaista.
Siitä mielestäni oli kyse.
Hän oli harvinaislaatuinen olento,
joka jätti tietynlaisen jäljen ihmisten sieluun.
Olet melko hauska mies.
No, kiitos.
Niin olet sinäkin.
Tuo oli ystävällisesti sanottu. "Olet hauska mies."
Parempi kuin mäntti.
Hauska mies kelpaa.
"Olet paskapää." "Kiitos."
"Olet hauska mies." "Kiitos paljon. Arvostan sanojasi."
Sanoinhan, se on vaikeaa.
Candystä on vaikea puhua,
koska yhden kohtauksen lisäksi,
jossa hän veti pahasti överiksi,
hänestä ei ole huonoa sanottavaa.
Jos se oli pahinta, mitä hän teki...
Hautakiveen pitäisi lisätä:
"Hän veti yhden kohtauksen tosi överiksi."
Ei unohdeta.
Kaikki rakastivat häntä,
mutta Sydney Pollackilla oli huono kokemus.
Tulette takaisin.
Orange Whip? Orange Whip? Kolme Orange Whipiä.
Yksi komedian lahjakkaimmista miehistä.
Toivo, ettet pussannut persettäni.
En sano muuta.
Miksi?
Teit takapuoleeni fritsun.
Lakimieheni ottaa sinuun yhteyttä.
Missä se lupa nyt on?
Ei täällä.
Lisää rahaa.
Mikäs tässä kympin setelin vieressä on?
Lupa.
Oletko varmasti kunnossa? Murehdit oikeudenkäyntiä.
Sano, kun riittää. - Riittää, Bill.
Lincoln, Chicagon suurin tilauspalvelu,
ostaa valtavasti Amerikan parhailta mattotehtailta.
John Candy oli paras tapaamani ihminen.
Hän oli enkelini.
Hän vaikutti elämääni.
Pian John Candy esittää -
kaikki Charles Laughtonin suuret roolit.
Hän on loistava näyttelijä.
Kuuntele äitiä. - Minä kuuntelen.
Vaihdamme lahjoja ja sitten istumme ja luemme tarinoita.
Vaihdatteko te sukkia?
Teettekö niin jouluna?
Me vaihdamme sukkia.
Kyllä. Miespuoliset tyypit.
Suvun miehet vaihtavat sukkia keskenään.
En ole kuullut moisesta.
Luulin kaikkien tekevän niin.
Riisutaan sukat jaloista ja annetaan ne vierustoverille.
Siis sedälle, serkulle tai jollekulle.
Ja sekö on suunniteltua?
Kyllä. Joka joulu.
Teemme sen heti herättyämme.
Haluatko satuttaa minua?
Siitä vain, jos olosi paranee.
Olen helppo kohde.
Ensi kertaa pitkää aikaan pidän itsestäni.
Vaimoni pitää minusta.
Asiakkaani pitävät minusta, koska olen aito.
En teeskentele.
Nähdään. - Selvä.
Heippa.
Kirstussako?
Kirstussa.
Siinä se on.
Tekstitys: Katri Martomaa
Luova tarkastaja Maarit Hirvonen