Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫זהירות עם הדבר הזה.‬
‫תודה.‬
‫אני לא ממש יודע מה משמעות המילה "פגיעות".‬
‫אני פשוט לא יודע.‬
‫אני לא יכול להגיד לך מה היה בסדר בג'ון קנדי,‬
‫או מה לא.‬
‫אני... אני לא בטוח מה קרה שם.‬
‫אבל הוא היה חבר שלי‬
‫וכשאני רואה אותו, כשאני רואה את הפנים שלו,‬
‫- ביל מארי שחקן בסקנד סיטי -‬
‫לא רוצה לבכות, אבל למראה פניו‬
‫אני ממש מתגעגע אליו, מבין?‬
‫כי היינו יחד, באמת יחד,‬
‫ואז שנינו הסתובבנו כזה והלכנו...‬
‫שנינו בנינו לעצמנו מקום שם בעולם,‬
‫ואז הוא נעלם, הוא מת.‬
‫זה קרה מהר.‬
‫והוא היה חכם ו...‬
‫הוא אהב מוזיקה והוא התייחס יפה לאנשים.‬
‫הוא תמיד שפט אנשים לפי הצורה שבה שהם התייחסו למלצרים.‬
‫הוא תמיד היה נחמד לאנשים שעבדו,‬
‫כי פעם לא היה לנו כלום.‬
‫אתה יודע, אתה...‬
‫הלוואי שהיו לי עוד דברים רעים לומר עליו.‬
‫אבל זאת הבעיה כשמדברים על ג'ון.‬
‫לאנשים אין הרבה דברים שליליים להגיד עליו,‬
‫ואני מקווה שבסרט שאתה מפיק‬
‫תמצא כמה אנשים שילכלכו עליו.‬
‫כי שיחקתי פעם במחזה, קראתי מחזה על הבמה...‬
‫זה משהו רע עליו. אני שמח שמצאתי משהו.‬
‫היי, אבא.‬
‫היי, ג'ניפר, מה שלומך?‬
‫בסדר. - את רואה אותי פה?‬
‫כן. - אוקיי.‬
‫- 18 במרץ - - 1994 -‬
‫"מתי אני, מתי אי פעם אדע‬
‫- כנסיית בזיל הקדוש טורונטו, קנדה -‬
‫"אני אאמין בסיפור שסיפרת לי‬
‫"אמיצה ובודדה ציפור תעוף‬
‫"ותעוף לה שוב‬
‫"ולא תמות‬
‫"לבדה ולא חרדה‬
‫"שמעו את שירת הציפורים‬
‫"עם הבטחת התהילה‬
‫"שמביאים הסיפורים"‬
‫אני הולך לשאת דברים בצורה שהוא היה רוצה.‬
‫כשאתה זוכה לכבוד גדול,‬
‫אתה קם ועומד בפני כולם,‬
‫ובלי צער או בכי,‬
‫נואם בקול רם וברור,‬
‫וניגש ישר לעניין.‬
‫המחווה הכי טובה בנאום‬
‫מהלב של חבר למקצוע,‬
‫אח ליצירה וקנדי כמוהו,‬
‫שאהב את הילד הזה מתיאטרון דונלנדס‬
‫כאילו היינו אחים בדם.‬
‫קודם נצדיע לפטריוט שתמיד קידם‬
‫את האינטרסים החיוביים של הצפון,‬
‫אבל גם קיבל בברכה אמריקאים‬
‫שגם הם קיבלו אותו בברכה.‬
‫כמו כולם בעולם, גם הם נוכחו‬
‫ בערכו האמיתי, שאין לטעות בו.‬
‫אנחנו לא מדברים כאן על חיים דלים.‬
‫הוא חי חיים מלאים ככל האפשר.‬
‫שמחה, שפע של עוז רוח ורגש,‬
‫זעם מדבק, קצת טירוף בסגנון בלה לוגוסי,‬
‫עם שיני הערפד ההפוכות שלו וכל זה.‬
‫ענק עדין עם לב זהב.‬
‫מרהיב במראהו, בעיניו ובקומתו.‬
‫אל תלכו שולל‬
‫אחר מה שאנשים פחות נאורים קוראים "גודל",‬
‫מפני שרבים היו עדים לכוח ידיו‬
‫ולזרועותיו המסוקסות,‬
‫למהירות ולקלילות של רגליו.‬
‫מי שאיתגר אותו, עף כמו צעצוע.‬
‫יש מילה שאנחנו כבר לא שומעים הרבה,‬
‫אבל היא תקפה לקנדי.‬
‫המילה היא "מרשים".‬
‫הוא היה אדם מרשים.‬
‫ג'ון פרנקלין קנדי, בן מסור, אח,‬
‫עוזר בכנסייה, סטודנט, איש מכירות,‬
‫שהופיע וכתב לתיאטרון, לרדיו ולטלוויזיה,‬
‫שגריר קומי שנודע ברחבי העולם,‬
‫שחקן קומי ודרמטי,‬
‫כוכב קולנוע בינלאומי,‬
‫במאי, איש עסקים,‬
‫אנין טעם, נגן כלי הקשה,‬
‫נדבן,‬
‫בעל, אב,‬
‫והאדם הכי מקסים ונדיב שהכרתי בחיי.‬
‫אהבתי אותו מהרגע שראיתי אותו‬
‫בחליפה המושלמת הראשונה שלו,‬
‫ואף פעם לא אפסיק.‬
‫ג'ון קנדי: אני מחבב את עצמי‬
‫- הסוף חדשות בתנועה -‬
‫חדשות בתנועה!‬
‫אוקיי, חכה רגע. תכף נחזור להקרין.‬
‫זה היה מעולה. זה קידם את הסיפור.‬
‫זהו זה. מה דעתכם, בחורים?‬
‫סרט דוקומנטרי לא רע, גם אם אני מעיד על עיסתי.‬
‫רק דבר אחד מטריד אותי.‬
‫מה עם האיש?‬
‫מה אנחנו יודעים עליו? מה המניעים שלו?‬
‫למה הוא עשה את כל זה? מאיפה הוא? איפה הוא נולד?‬
‫כן, איפה הוא נולד?‬
‫טוס לצדק, לנוגה, לפלוטו.‬
‫תשיג את הסיפור,‬
‫כדי שהוא יישב ויראה אותו‬
‫ואנחנו נספר לו על עצמו יותר ממה שהוא יודע.‬
‫אני מת על זה.‬
‫חמש דקות.‬
‫מר קנדי?‬
‫זאת הפקת יום ההולדת הראשונה שלך? - כן.‬
‫זאת ההפקה הראשונה שלי, כן.‬
‫אנחנו מקווים שתהיה טובה.‬
‫אנחנו קצת לחוצים וכולם מתוחים,‬
‫אבל עשינו הרבה חזרות‬
‫ונראה מה יקרה.‬
‫אוקיי. כריסטופר.‬
‫כריסטופר, איך המסיבה?‬
‫בסדר. אני הולך לאכול פיצה.‬
‫אוקיי.‬
‫לעיתים קרובות אנשים שואלים אותי,‬
‫"לאיזו דמות אבא שלך היה הכי דומה?"‬
‫תגיד שלום לאבא. היי.‬
‫אני בחור שגדל בעיקר בלי אבא.‬
‫ואני מרגיש כאילו‬
‫אני בולש אחרי החיים של אבא שלי.‬
‫אני חוזר לעבר ומגלה‬
‫מי הוא היה, את מי הוא הכיר,‬
‫ואז גם את החוויות שלי איתו.‬
‫כשאני מתקרבת...‬
‫את צריכה לכוונן את זה.‬
‫איזה זקן מכוער.‬
‫זה הקלוז-אפ שלך.‬
‫אני יכול לראות?‬
‫עכשיו אתה מושלם. רואים אותך ברור.‬
‫עכשיו תכווני את זה, רואה?‬
‫בצד הקליל יותר, הוא היה ממש כייפי.‬
‫אני חושב שאבא שלי היה מישהו שהיה ילד גדול,‬
‫אז הוא ידע איך להיות ילד איתי.‬
‫היי, אבא.‬
‫אפשר לצלם את זה?‬
‫כולם רוצים להגיע לפסגה.‬
‫זמן ג'ון הגדול!‬
‫וזה דורש הרבה עבודה.‬
‫לפעמים אתה ממוקד ולא רואה מסביבך.‬
‫- ג'ניפר קנדי בת -‬
‫אתה לא רואה שום דבר אחר,‬
‫או שאתה שוכח אנשים‬
‫או שאתה שוכח את עצמך.‬
‫היי, ג'ניפר. - בואי אליי.‬
‫הוא ידע שההשקעה בעבודה, הדאגה לצוות שלך,‬
‫הדאגה למשפחה שלך,‬
‫זה מה שהכי חשוב.‬
‫וזה מה שאבא שלנו תמיד עשה. הוא דאג לכולם.‬
‫הוא נגע בכל כך הרבה היבטים של העולם,‬
‫אני חושבת שזה השאיר רושם מתמשך.‬
‫- המבורגר צ'יפס -‬
‫- יונג רק דרומה -‬
‫בן כמה היית כשהצחקת בפעם הראשונה‬
‫והחלטת שאתה אוהב את זה?‬
‫כנראה בגיל צעיר.‬
‫כמו רוב הילדים, שיחקתי ועשיתי שטויות.‬
‫שיחקתי הרבה.‬
‫היה לי דמיון אדיר.‬
‫תמיד העמדנו פנים,‬
‫עשינו הצגות קטנות בחניה או במרתף של מישהו.‬
‫אבא שלי נולד בהלואין בניומרקט שבקנדה,‬
‫צפונית לטורונטו.‬
‫הם היו שם רק שנה בערך, ואז הם עברו העירה, לאיסט יורק‬
‫עם אחיו ג'ים ואימא שלו, ואן.‬
‫- אוונג'לין קנדי אימא של ג'ון -‬
‫לסבא שלי קראו סידני.‬
‫סיד היה בצבא הקנדי. הוא היה סמל במלחמת העולם השנייה.‬
‫הוא נפטר מהתקף לב רציני...‬
‫- סטיב אייקר בן דוד -‬
‫בשנת 1955, ביום הולדתו החמישי של ג'ון.‬
‫סבא שלי נפטר בגיל 35,‬
‫ואני אומרת, "מה, 35? זה צעיר מדי."‬
‫הם לא דיברו על זה.‬
‫ואבא שלי היה בן חמש. הוא היה ילד קטן.‬
‫יש משהו שיכול לקרות לילד‬
‫שעובר אובדן בגיל מוקדם כל כך.‬
‫ילדים לא יודעים מה לעשות עם הטראומה.‬
‫אז אם אבא שלי מאבד את אבא שלו בגיל חמש,‬
‫ואף אחד לא רוצה להתמודד עם זה,‬
‫הם בכל זאת חוגגים לו יום הולדת.‬
‫הוא לא באמת יודע מה לעשות והוא חיפש עזרה כשהוא גדל.‬
‫ג'ון לקח על עצמו את תפקיד האב.‬
‫הוא היה הילד שגרם לכולם אושר.‬
‫- רוז קנדי אשתו -‬
‫והוא היה המבוגר. הוא המשיך עם זה.‬
‫הוא כמעט לא דיבר על זה.‬
‫פשוט היה הקשר הזה‬
‫עם הלידה שלו והמוות של אבא שלו‬
‫שמבלבל מאוד.‬
‫ואן שמרה על זכרו, גם ג'ון וג'ים.‬
‫זכרו נשאר איתם לנצח.‬
‫הם עברו לבית של סבא וסבתא שלי, למרתף.‬
‫"הבונקר" כמו שקראו לו.‬
‫הם עברו לבית הזה‬
‫שהיה שייך לסבתא רבתא שלי.‬
‫וככה הם שרדו. הם היו צריכים מקום לגור בו.‬
‫סבתא שלי גרה עם אחותה, דודה פראן.‬
‫אבא שלי ואחיו גרו למטה,‬
‫וכל השאר גרו למעלה.‬
‫היה צפוף, כמו קופסת סרדינים.‬
‫הבית תמיד היה פתוח‬
‫וזה היה חלק מהאופי של ג'ון,‬
‫כמה הוא היה פתוח כלפי אנשים.‬
‫הוא אהב את המשפחה. הם צחקו הרבה.‬
‫הם תמיד צחקו.‬
‫אפשר היה להיכנס לשם בכל שעה,‬
‫ותמיד היה שם אוכל שהיא הכינה ואמרה לג'ון ולי, "תאכלו, תאכלו,"‬
‫ואז היא הייתה אומרת, "אתם משמינים."‬
‫ואנחנו אמרנו, "אוקיי, תודה, סבתא."‬
‫דיברנו עם כמה אנשים שהכירו אותך בילדותך‬
‫ובגיל ההתבגרות.‬
‫הם זוכרים שהיית מעשי,‬
‫וחבר שאפשר לסמוך עליו.‬
‫השתנית? המעמד שלך ככוכב שינה משהו?‬
‫אני מקווה שלא.‬
‫אני די נאמן. קצת כמו כלב.‬
‫צריך באמת להחטיף לי כדי לסלק אותי.‬
‫ג'ון קנדי בעולם שלך היה שונה מג'ון בעולם שלי.‬
‫בהתחלה הוא היה ביישן ומופנם.‬
‫- פאט קלי חבר -‬
‫קשה להאמין.‬
‫הוא לא נכנס לחדר והשתלט עליו.‬
‫היו לו תופים במרתף.‬
‫היה לו אוסף תקליטים ענקי‬
‫שהיה מסודר לפי סדר אלפביתי.‬
‫ג'ון וג'ים קנו תקליטי קומדיה.‬
‫אבל התקליטים שאנחנו הקשבנו להם‬
‫היו של הרכב בשם תיאטרון פיירסיין,‬
‫והייתה להם תוכנית רדיו בשנות ה-60.‬
‫והם עשו מערכונים נהדרים.‬
‫- טרי אנרייט חבר -‬
‫והקשבנו לזה שוב ושוב.‬
‫היי, יש לכם משהו?‬
‫מה פתאום. אמצעי הייצור בידי כולם.‬
‫נכון. - לא, יש לכם סמי מרץ?‬
‫הוא אהב סרטים, והיה אולם קולנוע בדונלנדס.‬
‫- אניו גרגוריס חבר -‬
‫הוא דיבר כל הזמן על הסרטים שראה‬
‫או על הדמויות.‬
‫המכוניות האלה לא גדולות מספיק.‬
‫הוא מת על זה. לורל והארדי‬
‫ו"מטורף, מטורף, מטורף העולם",‬
‫פילם נואר. הוא פשוט מת על קולנוע.‬
‫הוא תמיד דיבר על המפרי בוגרט.‬
‫לחייך, ילדונת.‬
‫הוא ידע שהוא רוצה להיות הבחור הזה.‬
‫הוא רצה להיות ג'קי גליסון.‬
‫ממש אהבתי ללמוד בחוג לתיאטרון.‬
‫לא היה לי מושג למה זה יוביל.‬
‫הייתי אבוד וזה היה באמצע שנות ה-60.‬
‫מה יכולתי לעשות? בכל מקרה זאת הייתה תקופה סוערת.‬
‫ניסיתי כמה דברים, אבל תמיד חזרתי להופיע.‬
‫תמיד חשבתי‬
‫שהעולם שלו והצורה שבה הוא חי‬
‫דומים מאוד לקולנוע.‬
‫היו לו חלומות.‬
‫באיזה שלב התפתח החלק המצחיק של ג'ון קנדי?‬
‫בתיכון.‬
‫זה כנראה היה יותר קטע של התגוננות.‬
‫ניסיתי, אבל לא הייתי תלמיד טוב.‬
‫אני חושב שעדיין הייתי בהלם‬
‫מכל הטרגדיות שהתמודדנו איתן.‬
‫- ג'ון פ' קנדי תלמיד בבי"ס מקניל -‬
‫בית הספר היה סוג של מפלט.‬
‫זה היה תיכון קתולי.‬
‫אני גדלתי כקתולית מרדנית.‬
‫הוא גדל כ"אני קתולי".‬
‫כל המורים היו כמרים.‬
‫לא היו נשים. כמעט כמו בצבא.‬
‫זה היה די מפחיד בהתחלה,‬
‫אבל בשנה השנייה שם משהו קרה במהלך הקיץ.‬
‫הוא השתחרר קצת.‬
‫יחסית לבחור גדול, הוא היה מאוד אנרגטי.‬
‫הוא היה פעיל מאוד.‬
‫הוא רצה לעשות דברים. "בוא ננסה."‬
‫הפופולריות שלו גדלה.‬
‫- מועצת תלמידים -‬
‫בנים בטורונטו עסקו בספורט.‬
‫אתה משחק הוקי או פוטבול.‬
‫- נבחרת הבוגרים -‬
‫הוא אהב פוטבול יותר מהוקי.‬
‫בתור ילד, הוא כנראה קיווה שיום אחד הוא יוכל לעשות את זה.‬
‫- הפנתר הוורוד -‬
‫הוא שיחק בתיכון עד שהוא נפצע בברך.‬
‫הורידו לו את פיקת הברך ולא החליפו אותה.‬
‫לא הייתה לו פיקה בברך שמאל.‬
‫זה היה נורא מבחינתו,‬
‫והוא היה צריך לחשוב מה הוא רוצה לעשות.‬
‫הפגנות הסטודנטים התנהלו כמו בשנה שעברה,‬
‫אלא שעכשיו כתוב על השלטים "ניקסון" במקום "ג'ונסון".‬
‫בגיל 17, 18, מלחמת וייטנאם הייתה בשיאה.‬
‫הוא באמת רצה להתגייס לצבא ארה"ב.‬
‫אני לא יודע מה היה גיל הגיוס באותה תקופה,‬
‫אבל ממשלת קנדה אמרה, "אין סיכוי. זה לא אפשרי,"‬
‫אבל הרבה התגייסו.‬
‫והוא ממש רצה לעשות את זה.‬
‫אמרנו, "השתגעת?"‬
‫אבל הוא פשוט הרגיש שהוא רוצה להיות חלק מזה‬
‫ולהגן על העולם או משהו כזה.‬
‫זה הדהים אותי.‬
‫הוא כנראה חיפש מטרה.‬
‫הוא אפילו נסע כמה פעמים לבפאלו כדי לראות אם הוא היה כשיר.‬
‫אבל מסתבר שבגלל הפציעה בברך,‬
‫הם לא קיבלו אותו.‬
‫האופי הפשוט של אבא שלי צמח מהדרך שבה הוא גדל.‬
‫הוא הבין את מצבו של האדם העובד.‬
‫ג'ון עבד במגוון עבודות מגיל ההתבגרות.‬
‫"הפכו כל רגע למשהו מיוחד‬
‫"יש לי הרבה קניות לחג המולד"‬
‫כולם עבדו אז באיטון.‬
‫מרכז איטון הוא חנות כלבו גדולה בקנדה.‬
‫פראן עבדה שם במחלקת הצעצועים.‬
‫השיגו לג'ון עבודה במחלקת ציוד הספורט.‬
‫אבא שלי היה שם עם טום וריטה דייווידסון.‬
‫עבדתי בחנות הכלבו של איטון במחלקת ציוד הספורט.‬
‫- טום דייווידסון -‬
‫ונוצר בינינו קשר מיידי.‬
‫גם אימא שלי עבדה שם.‬
‫טום היה חבר טוב של אבא, ריטה הייתה חברה טובה של אימא.‬
‫יצאנו להפסקת קפה ביחד.‬
‫- ריטה דיוידסון חברה -‬
‫אני זוכרת שעברנו שם והיא ניסתה להעיף מבט,‬
‫להסתכל על ג'ון בצורה אגבית.‬
‫הם ארגנו לאימא ואבא שלי פגישה עיוורת.‬
‫כשיצאת עם אשתך לדייט הראשון, לאן הלכתם?‬
‫נראה לי שהלכנו לקולנוע בדייט הראשון.‬
‫כן, לא הסתדרנו בדייט הראשון שלנו.‬
‫זאת הייתה פגישה עיוורת.‬
‫ואני לא חושב שהסתדרנו כל כך.‬
‫אבל התכוונתי להראות לה מה זה, כי איך היא העזה לא לחבב אותי?‬
‫הוא היה מאוד נחמד, ממש מקסים.‬
‫היה בו משהו פגיע.‬
‫הוא היה מצחיק והיה לו קול יפה.‬
‫היה בו משהו מיוחד.‬
‫הוא היה מקסים.‬
‫הוא היה ממוקד בכיוון שלו בחיים‬
‫והוא אמר, "אם תהיה לי חברה,‬
‫"אני צריך להשיג עבודה אמיתית."‬
‫הוא שאל אותי אם הוא צריך להיות שחקן או להמשיך בעסקים,‬
‫ואני אמרתי לו להמשיך בעסקים.‬
‫הוא קיבל מכונית בתור צ'ופר‬
‫והייתה לו משכורת קבועה.‬
‫- מר קנדי מאיטון -‬
‫אז למה שיעזוב את זה כדי להיות שחקן?‬
‫הוא לבש חליפה ואמר לי, "נו, מה דעתך?"‬
‫ואני אמרתי לו, "אם אתה רוצה את זה, זה בסדר,"‬
‫אבל דאגתי לו כי...‬
‫ג'ון היה יצירתי. הוא היה אדיר.‬
‫הוא באמת אהב לשחק והוא היה ממש טוב בזה.‬
‫הוא עשה סטנד-אפ ואלתורים.‬
‫הוא ממש נולד לאלתר.‬
‫הוא הבריק כשהיה ספונטני.‬
‫לא נראה שהוא חשש מכישלון.‬
‫לא נראה שהוא ידע מה המגבלות שלו, אם היו לו.‬
‫הוא היה חייב לנסות.‬
‫זה היה נפלא שקתרין מקרטני אמרה, "אתה תהיה שחקן טוב."‬
‫הוא הלך מאיטון למסעדה ממול.‬
‫הסוכנת ראתה אותו, הסתכלה עליו ואמרה,‬
‫"אני חושבת שתצליח בתעשייה."‬
‫בפעם הראשונה שדיברנו,‬
‫- קתרין מקרטני סוכנת -‬
‫הוא אמר, "אני רוצה לשחק פוטבול, ‬
‫"אבל אני גם להיות שחקן."‬
‫וכך זה קרה.‬
‫"אם השמים מעוננים‬
‫"או אם הם בהירים‬
‫"אם אתם שומעים רעם או רוח"‬
‫בתיאטרון לילדים הוא פגש דן אקרויד ואת ואלרי בראמפילד.‬
‫ושאלתי, "אתה עושה הצגות ילדים? אוקיי."‬
‫בדיוק הגעתי מאוטווה עם ואלרי בראמפילד,‬
‫השותפה הקודמת שלי בסטנד-אפ.‬
‫היא הופיעה בהצגת ילדים,‬
‫- דן אקרויד -‬
‫עם תיאטרון הצעירים או קבוצה דומה‬
‫והם היו נוסעים למפרץ באלה‬
‫לסיבוב הופעות, מתחפשים לסנאים וכזה.‬
‫והיא אמרה שהיא פגשה שם בחור...‬
‫היא אמרה, "הוא בדיוק כמוך, אתם ממש דומים."‬
‫אני רואה איזו פונטיאק חומה נעצרת‬
‫והאיש הנפלא הזה יוצא ממנה.‬
‫המכונית התאימה לו בול.‬
‫הוא היה כזה ג'נטלמן ייצוגי...‬
‫- דן אקרויד שחקן -‬
‫וכל כך קנדי.‬
‫אמרתי, "אתה לא יכול לחנות."‬
‫הוא שאל למה. "כי אני אתן לך דוח."‬
‫"אני אחנה איפה שבא לי."‬
‫שאלתי, "אתה רופא?" והוא אמר, "לפעמים."‬
‫וככה התחלנו לאלתר.‬
‫התחלנו על המקום.‬
‫זה בחור נחמד.‬
‫בחור שברגע שאתה רואה אותו...‬
‫- דייב תומאס שחקן -‬
‫אתה מחייך.‬
‫נפגשנו ב"גודספל" ומיד התלהבנו ממנו.‬
‫- גודספל -‬
‫גודספל היה לפני סקנד סיטי.‬
‫גילדה רדנר הופיעה‬
‫ואנדראה מרטין, ויקטור גרבר ופול שייפר, יוג'ין לוי.‬
‫וג'ון תמיד טען שהוא שנא את גודספל‬
‫כי פשוט נמאס לו שאנחנו תמיד מדברים על זה.‬
‫- מרטין שורט שחקן -‬
‫גודספל היה מופע גדול בטורונטו ב-1972.‬
‫הוא פשוט היה כייפי.‬
‫- יוג'ין לוי -‬
‫נהנינו לעבוד כי עבדנו.‬
‫- סקנד סיטי -‬
‫ב-1972, סקנד סיטי, התיאטרון הקומי הנודע של שיקגו‬
‫הגיע לטורונטו כדי לערוך אודישנים.‬
‫בטורונטו הייתה סצנה תרבותית,‬
‫אז היו לנו המון הזדמנויות לצמוח.‬
‫יכולנו לטפח את הכישרונות שלנו...‬
‫- אנדראה מרטין -‬
‫כי היה לנו מקום בטוח לעשות את זה,‬
‫והיו לנו חברים,‬
‫אנשים כמונו שלא התחרינו בהם,‬
‫והאישיות והמיומנויות של כולם צמחו.‬
‫וככה ג'ון קיבל הזדמנויות אדירות.‬
‫דני נכנס לסקנד סיטי.‬
‫ואלרי בראמפילד ודן אקרויד שכנעו את ג'ון לבוא איתם‬
‫כי ג'ון היה מועמד מושלם לסקנד סיטי.‬
‫הם באמת עבדו עליי שאבוא. הם כבר היו בסקנד סיטי.‬
‫הם אמרו, "אתה צריך להצטרף אלינו.‬
‫"הם יאהבו אותך, אתה מצחיק. בוא."‬
‫אמרתי, "אני יכול להשתטות איתכם אבל לעשות את זה? לא."‬
‫הוא אמר, "אנחנו ממילא נהיה שם. בוא תאכל איתנו צהריים."‬
‫באתי וחיכיתי.‬
‫הסתכלתי על כולם ביראת כבוד, כולם מגודספל,‬
‫ושמעתי שקוראים לג'ון קנדי.‬
‫ואלרי אמרה, "נו, תעלה. רשמנו אותך."‬
‫אמרתי לה, "למה עשית לי את זה? אני אהרוג אותך."‬
‫כשג'ון עשה אודישן, הבחור שהיה איתו לא הפסיק לדבר.‬
‫- רובין דיוק -‬
‫ג'ון פשוט הקשיב.‬
‫שמע כל מילה שהוא אמר. הנהן והסכים.‬
‫וג'ון התקבל לעבודה בגלל זה.‬
‫שמתי לב למשהו בג'ון,‬
‫לא היה לו ביטחון עצמי...‬
‫- אנדרו אלכסנדר סקנד סיטי -‬
‫והוא היה פשוט נעלם על הבמה.‬
‫הוא היה נצמד לקיר‬
‫כשאנשים היו מאלתרים.‬
‫הוא היה עם הרבה קומיקאים מוכשרים ומשכילים.‬
‫הוא תמיד פקפק ב...‬
‫הוא לא הרגיש‬
‫שהוא מצחיק ומוכשר כמוהם.‬
‫התחלנו יחד, והיינו הכי גרועים.‬
‫קפצנו למופע ונתנו לנו משימות, אבל אז היית צריך ל....‬
‫והחלק השני של התוכנית היה אילתור,‬
‫לא רצו לעבוד איתנו כי לא ידענו מה לעשות.‬
‫אז עבדנו רק אחד עם השני.‬
‫אבל היה לנו הרבה ביטחון עצמי.‬
‫אנשים היום לא מבינים כמה גרוע אתה צריך להיות‬
‫כדי להיות פרפקציוניסט.‬
‫אתה צריך להיות גרוע ולדעת שאתה גרוע.‬
‫כי כשאתה גרוע, אתה ממש רוצה להשתפר.‬
‫היה מעניין לראות את ההתפתחות של ג'ון על הבמה,‬
‫איך בסוף הוא קיבל ביטחון עצמי.‬
‫הוא כל כך מוכשר וכל כך חזק...‬
‫- קתרין אוהרה -‬
‫אבל לא בצורה מרתיעה.‬
‫למרות שג'ון גילם דמויות שונות זו מזו,‬
‫הוא תמיד היה שם.‬
‫זה היה מלא חיים ומדהים‬
‫לראות איך הוא עובד ואיך הדמויות מתפתחות.‬
‫הרגשת את הקלילות שלו.‬
‫כל מה שהוא אמר היה מבריק או משהו מהלב.‬
‫הוא לא תמיד בחר בבדיחה.‬
‫זאת לא הדרך להצלחה בסקנד סיטי.‬
‫- סקנד סיטי משיקגו -‬
‫סקנד סיטי התחילה בשיקגו ב-1959.‬
‫לאוניברסיטת שיקגו לא היה חוג לתיאטרון‬
‫אז הם הקימו חוג משלהם.‬
‫- ג'ון קנדי -‬
‫איליין מיי, מייק ניקולס,‬
‫סוורן דרדן, דל קלוז, ברני סאלינס...‬
‫הארי טרומן. - הארי טרומן גם היה חלק מזה.‬
‫זה נכון שהיו כאלה שאמרו שאתה הארי טרומן הבא?‬
‫כן, הם אמרו את זה הרבה.‬
‫זה היה ממש עול. כן.‬
‫- סקנד סיטי בקנדה -‬
‫סקנד סיטי באמת עזרה לי.‬
‫באמת צמחתי שם בהרבה מובנים.‬
‫למדתי את העבודה שלי, משהו שלא הבנתי באותו שלב.‬
‫רק עכשיו אני מבין את מה שלמדתי אז.‬
‫הוא היה מצחיק.‬
‫הוא היה מיומן באלתור‬
‫והוא פשוט היה בחור טוב.‬
‫לא רק שהוא דואג לאדם לידו כדמות,‬
‫אלא שהוא תמיד דואג לאדם‬
‫כאדם.‬
‫הזכרת לי את הכינוי שלו, ג'וני טורונטו.‬
‫ג'וני טורונטו.‬
‫זה בא מהאגו של ג'ון.‬
‫יום אחד אני אכבוש את העיר הזאת.‬
‫אתה רוצה לעשות משהו? אני אדאג לזה.‬
‫תקשיב לי. יש לי תשובות לכל דבר.‬
‫איך זה קרה?‬
‫אני לא יודעת. התחילו לקרוא לו ג'וני טורונטו.‬
‫אתה יודע כמה אנשים רצו להיות ג'וני טורונטו?‬
‫הרבה.‬
‫כולנו הגזמנו לפעמים עם האלכוהול.‬
‫הוא היה מצחיק כי השתמש בהומור פיזי.‬
‫הוא היה פשוט תופס אותך.‬
‫הוא היה מחבק‬
‫והוא יכול היה להעיף אותך כמו בובה, נשבע.‬
‫הוא יכול היה לתפוס אותך בשריר הזרוע ולצבוט אותו‬
‫וללחוץ עליו עד העצם.‬
‫כולם חשבו שג'ון הולך להיות הכוכב‬
‫כי הוא נראה כמו כוכב, הוא התנהג כמו כוכב,‬
‫כי הוא נסע בלימוזינות כשלא היה לו כסף‬
‫בקטע של "זה מי שאני. תתנהגו כמוני."‬
‫הייתי מגיע הרבה לדירה של ג'ון‬
‫והייתה לו כורסת טלוויזיה‬
‫ורוטמנס, סיגריות שנראו לנו אלגנטיות.‬
‫הייתה פרסומת לחנות בשם "שטיחי לינקולן".‬
‫"שלושה חדרים, 199 דולר."‬
‫ג'ון הזמין אותם לבית שלו.‬
‫התברר שברגע שהם נכנסים לבית שלך,‬
‫הם אומרים שזה עולה יותר מ-199.‬
‫הם רצו 1,200 דולר, שלא היו לו.‬
‫והם היו אמורים לשלוח לו שטיח בצבע ירוק ליים,‬
‫אבל יחד עם זה הוא הזמין וילונות מפוארים בצבע זהב.‬
‫והוא התיישב בכורסת הטלוויזיה שלו עם סיגריות הרוטמנס ואמר,‬
‫"כן, טוב, תראו את כל מה שהשגתי."‬
‫זה לא מדהים? בכל פעם שיצאנו למסעדה,‬
‫ג'ון היה משלם,‬
‫והוא הרוויח בדיוק כמונו.‬
‫אבל זה היה הקטע עם ג'ון, "אני אשלם."‬
‫ופתאום הופענו יחד בערוץ סקנד סיטי.‬
‫היו שישה אנשים שאהבו לצפות בטלוויזיה,‬
‫אבל הם לא אהבו את מה שהם ראו.‬
‫אז הם החליטו לעשות משהו בנדון.‬
‫זאת הייתה הנפילה.‬
‫הייתי בסיבוב הופעות עם פסטיבל שייקספיר של גרייט לייקס.‬
‫מאיזושהי סיבה, תחנת הטלוויזיה המקומית...‬
‫- טום הנקס שחקן -‬
‫שידרה כל מיני תוכניות בסינדיקציה בין חמש לשבע,‬
‫ונתקלתי בזה.‬
‫זה היה מין...‬
‫כמו הסדרה "סמוך על ביבר".‬
‫חוגגים 25 שנה ל"סמוך על ביבר".‬
‫והתמזל מזלי לראות פרק של ערוץ סקנד סיטי...‬
‫- ג'רי מאתרס -‬
‫וג'ון קנדי היה בתפקיד ביבר.‬
‫פלאהרטי היה וורד קליבר...‬
‫- ברברה בילינגסלי -‬
‫וקתרין אוהרה בתפקיד ג'ון קליבר.‬
‫ויוג'ין לוי היה אחיו וולי.‬
‫- טוני דאו -‬
‫ולא ידעתי מה זה,‬
‫אבל מתתי מצחוק.‬
‫היי, צוציק. - היי, אדי.‬
‫שמעתי שאימא שלך מנהלת רומן עם פרד ראתרפורד.‬
‫שלום, גב' קליבר.‬
‫בדיוק אמרתי לוולאס ותיאודור‬
‫שאת נראית צעירה יותר משנה לשנה.‬
‫תודה, אדי.‬
‫הבאתי את זה למר קליבר.‬
‫הוא רעד נורא בפעם האחרונה שראיתי אותו.‬
‫מקווה שמצבו השתפר. - אני בטוחה.‬
‫תודה ששאלת.‬
‫קח את הארוחה שלך. - טוב, אימא.‬
‫זה נראה מבטיח בעם הראשונה שראיתי אותו.‬
‫הבחור העדין והגדול הזה‬
‫לבוש כמו ג'רי מאת'רס ואומר, "אני לא יודע."‬
‫אדי הסקל ממש מעצבן אותי.‬
‫למה אתה לא הורג אותו? - לא,‬
‫אני יכול ללכת לכלא. וזה גם לא חוקי.‬
‫אבל ביבר, מי יידע שעשית את זה?‬
‫אני לא יודע, וייטי. אפילו אין לי אקדח.‬
‫בחייך, ביבר.‬
‫למי שלומד קומדיה, ובזה אני מתכוון...‬
‫מה אתה, שפן?‬
‫זה כמו שקומיקאים רואים משהו מצחיק,‬
‫הם לא צוחקים, הם אומרים‬
‫"זה מצחיק". - קדימה.‬
‫היי, אני גיל פישר, המוזיקאי הדייג.‬
‫הסוד שלי למשחק הוא להעמיד פנים.‬
‫באותה תקופה...‬
‫- ג'ון ג'ו פלאהרטי -‬
‫שיחקנו בסקנד סיטי, טורונטו...‬
‫- יוג'ין לוי אנדראה -‬
‫כשהם החליטו לעשות תוכנית טלוויזיה,‬
‫והם הביאו את הרולד כתסריטאי ראשי.‬
‫- הרולד ראמיס תסריטאי -‬
‫התוכנית שלנו הייתה הדודן העני של סאטרדיי נייט לייב.‬
‫לא היו לנו ספונסרים ולא אמרו לנו מה לעשות.‬
‫נתנו לנו להתפרע באולפן טלוויזיה.‬
‫לא ידענו מתי ישדרו את התוכנית, אז לא עשינו חומר אקטואלי.‬
‫ירדנו לאזורים האפלים של הדמיון שלנו.‬
‫- החבר'ה המצחיקים -‬
‫הסגנון של ג'ון היה מוחצן‬
‫והוא הרגיש צורך ליצור קשר.‬
‫שלום, אני מר ממבו.‬
‫תחשבו על מונטי פייתון, סקנד סיטי, סאטרדיי נייט לייב...‬
‫- סטיב מרטין שחקן -‬
‫הוא היה אחד הבדרנים הכי טובים.‬
‫וג'ון, שלא יכול להסתיר את הגודל שלו כשהוא גילם את ג'וליה צ'יילד,‬
‫או את פבארוטי.‬
‫הפעם היחידה שראיתם איש גדול עושה דברים כאלה‬
‫הייתה ג'קי גליסון או לו קוסטלו.‬
‫זה היה צריך להיות מישהו שצוחק על הגודל שלו.‬
‫והוא פשוט לא עשה את זה.‬
‫ברונו!‬
‫הוא ויוג'ין, ד"ר טונג וברונו.‬
‫- בית הדיילות של ד"ר טונג -‬
‫מערכון מדהים.‬
‫הם היו סרטי אימה שלא היו מפחידים כל כך,‬
‫והכול היה בתלת ממד.‬
‫אבל הרעיון של יצירת אפקט תלת ממדי זול...‬
‫היה רעיון ממש מצחיק.‬
‫נכון, למה לחכות שעות עד שהמרטיני ישפיע‬
‫כשבשתייה מהירה אפשר להפוך למסמר המסיבה?‬
‫בואו נרקוד ממבו!‬
‫אני בגיל שפתוח להשפעות.‬
‫אני מת על קומדיה, והנה ג'ון קנדי.‬
‫- קונאן אובריאן מגיש -‬
‫ואני אומר, "מי זה?"‬
‫אתה קורא לי שיכור?‬
‫השגתי לך את העבודה.‬
‫אחד הדברים שאני אוהב בג'ון היה‬
‫תפניות שהיו כמעט קריקטורות.‬
‫כן, הן... - לסביות?‬
‫התכוונתי לזה במובן הטוב. באמת.‬
‫טובה תחת טובה!‬
‫הוא יכול לעבור מגילום סבא חביב וילדותי...‬
‫"על מה אתה מדבר?" וזה... זה מטורף.‬
‫- פחדן ג'וני לארו -‬
‫"פחדן, פחדן"‬
‫הוא עשה דמות במערכון שנקרא "פחדן".‬
‫זה פרומו לתוכנית טלוויזיה‬
‫על חייל פחדן במערב הפרוע.‬
‫זה ממש פוצץ לי את המוח.‬
‫הצפון והדרום החרימו אותו במלחמת האזרחים‬
‫על הבגידה הכפולה שלו.‬
‫הוא הפחדן הכי גדול במערב.‬
‫הוא הפחדן.‬
‫והוא שם, רועד ופוחד.‬
‫ואז אישה עוברת שם עם בנה.‬
‫ואני חושב שהילד שואל, "זה הפחדן?"‬
‫והיא אומרת, "שקט!"‬
‫היי, אימא, זה הפחדן.‬
‫והפחדן מסתובב ויורה להם בגב.‬
‫וצריך לזכור שזה היה ב... 1980.‬
‫זה פשוט לא היה מקובל.‬
‫ירית בילד שלי!‬
‫פחדן!‬
‫הצילו!‬
‫הפחדן הזה...‬
‫זה פוצץ לי את המוח.‬
‫שאפשר להעלות מערכון‬
‫שבו מישהו יורה באימא ובילד בגב‬
‫על רקע שיר כייפי.‬
‫שלום, אני יוש שמנגי.‬
‫ואני סטן שמנגי.‬
‫ואנחנו הנוודים השמחים.‬
‫על השמנגים...‬
‫- נוודים שמחים -‬
‫ברגע שהוא לבש את התחפושת, זה מי שהוא היה.‬
‫חייבים להיות שמנגי כדי להציע דבר כזה.‬
‫פשוט...‬
‫כשמגיעים לרמת הנוחות הזאת...‬
‫- הנוודים מבט לאחור -‬
‫ההיכרות בינינו, השהות בחברתו,‬
‫הכימיה מהממת.‬
‫אבל בעונה הראשונה,‬
‫ג'ון ממש התעצבן.‬
‫זה היה קשור‬
‫למי שתורם לכתיבה ולמי שלא.‬
‫לנו שילמו כשחקנים וכתסריטאים.‬
‫אבל ג'ון קיבל תשלום רק כשחקן.‬
‫הוא לא היה מרוצה מזה.‬
‫אז ג'ון... הוא כנראה ראה צ'ק.‬
‫ואז הוא אמר, "רגע, למה משלמים לי פחות?"‬
‫שם התחיל הקרע האמיתי.‬
‫הוא היה נוטר טינה ולא מרפה ממנה.‬
‫הטינה עדיין הייתה שם.‬
‫וג'ון הסתובב עם זה הרבה זמן.‬
‫לג'ון היו בטח אלפי טינות במשך הקריירה.‬
‫ג'ים עבד בסקנד סיטי.‬
‫ג'ון השיג לו את הג'וב.‬
‫הוא היה חלק מהצוות, אחיו של ג'ון, ולכן הוא עבד שם.‬
‫ג'ים חטף התקף לב בחדר ההלבשה שלו,‬
‫וזה לא היה נעים לג'ון.‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫ג'ים לא דאג לעצמו.‬
‫זה פשוט זעזע את אבא שלי.‬
‫זה הפחיד אותו, כי זה שוב קורה.‬
‫הוא יצא מזה. ג'ים יצא מזה,‬
‫אבל נסענו לבית החולים.‬
‫ג'ון אמר, "תישארי כאן", והוא ממש כעס.‬
‫ואז ג'ון חזר.‬
‫היה לנו טיקי בר באולפן.‬
‫ג'ון יושב בבר, שותה ומעשן.‬
‫הוא אמר, "אחי כזה דפוק, "הוא פשוט לא דואג לעצמו."‬
‫זה היה חוסר העקביות של ג'ון.‬
‫לאיש לא היו ציפיות גדולות מעצמו כמו של ג'ון.‬
‫אז כשדברים קרו, כשנתקל במכשולים,‬
‫זה היה הרסני.‬
‫ערוץ סקנד סיטי התחיל בשנת 76'.‬
‫אחרי שלוש שנים בערך נגמר להם הכסף.‬
‫זה היה בסינדיקציה,‬
‫ואז זה נפסק.‬
‫וכעבור שנה הוא נפתח מחדש באדמונטון, אלברטה.‬
‫התחילו עם תוכניות של חצי שעה,‬
‫ואז, ב-81', התוכנית התארכה ל-90 דקות‬
‫וזה ממש הצליח.‬
‫- קדחת סקנד סיטי -‬
‫אבל ג'ון היה המפתח לכך שהדבר הזה שנכשל...‬
‫- מונקטון שלי -‬
‫יהפוך למשהו מוצלח ומצחיק.‬
‫זה היה הרגע הנכון.‬
‫זה היה כמו משפחה שנייה,‬
‫אבל הפך למשפחה הראשונה שלו.‬
‫זה הפך למשפחה שלי.‬
‫- דייב תומאס -‬
‫והוא אהב את זה. וגם היה קשה לו לוותר על זה,‬
‫כי הוא היה כל כך פגוע רגשית.‬
‫- ריק מוראניס -‬
‫- קתרין אוהרה -‬
‫הוא היה חייב להמשיך הלאה.‬
‫- ג'ון קנדי -‬
‫ואז הגיעו סרטי קולנוע.‬
‫הסרט הגדול הראשון של ג'ון היה "1941".‬
‫עדיין עשינו את סקנד סיטי, וספילברג רצה אותו.‬
‫גמרנו לכתוב עונה של סקנד סיטי,‬
‫ועשינו מסיבה גדולה.‬
‫- סקנד סיטי -‬
‫אנשים אמרו, "סטיבן ספילברג כאן.‬
‫"הוא רוצה לראות אותך."‬
‫חשבתי שזאת בדיחה. ניגשתי והוא היה שם.‬
‫הוא היה מוקף בהמון אנשים.‬
‫הוא אמר, "אני ממש אוהב את מה שאתה עושה," ואני אמרתי, "וואו!"‬
‫והוא אמר, "אני רוצה שתשתתף בסרט '1941'.‬
‫"יש לי תפקיד בשבילך ואני חושב שתהיה מושלם."‬
‫ואני אמרתי, "תודה רבה.‬
‫"זאת מסיבה וכולנו שיכורים,‬
‫"אז תודה רבה.‬
‫"תודה שצפית בסקנד סיטי."‬
‫הוא אמר, "לא, אני באמת מציע לך." כן.‬
‫בואו נשחית את האוכל לפני שהם יגישו אותו למישהו אחר.‬
‫בחיי.‬
‫שלום, ג'ון. - זאת מצלמה נסתרת. רגע.‬
‫מה שלומך? - בסדר גמור.‬
‫ג'ון אמר, "אני אשיג לך את כל התפקידים."‬
‫כאילו לא היה לו נעים.‬
‫הוא היה היחיד שקיבל הזמנה לשחק בסרט אמריקאי.‬
‫זה בסדר, ג'ון.‬
‫ראית את הסרט "1941"?‬
‫כן.‬
‫אהבת אותו? - אהבתי חלקים ממנו.‬
‫התחפשנו לחיילים.‬
‫היינו ילדים קטנים ומימשנו את הפנטזיות שלנו.‬
‫אתה מעדיף לעבוד בסרטים עלילתיים, ג'ון?‬
‫אני רוצה להמשיך לשחק בסרטים אם זה אפשרי.‬
‫אם מישהו מחפש שחקן.‬
‫- נגמר! -‬
‫איפה היית כשהצעת לאשתך נישואים?‬
‫חיינו בחטא כמה שנים,‬
‫אז זה לא היה אותו הדבר.‬
‫איפה הצעתי לה? כנראה בלוס אנג'לס,‬
‫כשצילמנו את "1941".‬
‫לא היה זמן, ניסינו למצוא תאריך פנוי.‬
‫לא קיבלנו חופשה בסוף השבוע.‬
‫היה כיף. זאת הייתה חתונה טיפשית.‬
‫חתונה טיפשית?‬
‫הכנסייה שהתחתנו בה הייתה בשיפוצים.‬
‫לא חשבנו לבדוק, וערכו בה שיפוצים.‬
‫ההורים שלך התחתנו במקדונלדס?‬
‫לא, הם התחתנו באתר צילומים,‬
‫שם בדיוק צילמו פרסומת של מקדונלדס קנדה.‬
‫וקשתות הזהב בולטות מאוד.‬
‫מה שרוז הביאה לנישואים‬
‫היה רוגע, שליטה,‬
‫משהו יציב וחכם.‬
‫אם ג'ון היה עצבני בגלל משהו,‬
‫עד סוף היום, רוז הייתה מרגיעה אותו.‬
‫אלה היו הנישואים הכי מוצלחים שראיתי.‬
‫הקיץ הפך לעונה שבה מצלמים לפחות קומדיית סלפסטיק אחת,‬
‫גסה, מגעילה ואנרכיסטית.‬
‫וזה "שים פס על הפס".‬
‫אני דיואי אוקסברגר.‬
‫קוראים לי אוקס, שור.‬
‫אולי שמתם לב. יש לי בעיית משקל קלה.‬
‫לא. - כן.‬
‫הלכתי לרופא‬
‫והוא אמר לי שבלעתי הרבה תוקפנות,‬
‫יחד עם המון פיצות.‬
‫פיצות.‬
‫אני בעצם די ביישן,‬
‫אני בחור ביישן ו...‬
‫איך הם תיארו אותו בהתחלה...‬
‫- מדידה מספר 5 -‬
‫בגלל הפנים, הפרצוף העגול שלו,‬
‫הם תיארו אותו עם משקל.‬
‫אז הוא ידע שככה הם כבר הגדירו אותו.‬
‫אז חשבתי שבזמן שאני כאן, אני ארד כמה קילו‬
‫ויש לכם אימונים של שישה, שמונה שבועות?‬
‫אימונים קשוחים, וזה מושלם בשבילי.‬
‫אני אצא מכאן לוחם קשוח ורזה.‬
‫עכשיו תגיד לי.‬
‫בתוך ג'ון קנדי‬
‫באמת יש לוחם קשוח ורזה?‬
‫זה לא נראה ככה?‬
‫לא, זה לא נראה כך.‬
‫לא, אין.‬
‫אני די מרוצה מעצמי.‬
‫אפילו בראיונות איתו היו אומרים דברים שפגעו בו.‬
‫זה נקרא "הקומדיה בעיר הגדולה".‬
‫ואם שכחתם מה זה גדול, תסתכלו על ג'ון.‬
‫תסתכלו על העיר. - זה ירענן את הזיכרון.‬
‫הוא ידע עם מה הוא מתמודד בתעשייה הזאת.‬
‫אתה ממש נאה.‬
‫אבל אני תוהה אם באמת הפכת להיות‬
‫בחור חטוב שמקבל תפקידים ראשיים.‬
‫זה נכון ש...‬
‫אתה לא חושב שכולם אוהב שמנים?‬
‫כנראה. - למה?‬
‫אני לא יודע. נראה שהם לא מאיימים.‬
‫אני לא בטוח.‬
‫לא, אם אני ארזה,‬
‫זה לא ישפיע עליי במיוחד.‬
‫אבל זה לא היה משנה את הסגנון שלך‬
‫או שזה לא היה משנה את סוג ההומור שלך?‬
‫לא.‬
‫להגיד שג'ון שנא את זה...‬
‫ג' ון פשוט לא קיבל את זה.‬
‫זאת צורה אחרת לומר שהוא שנא את זה.‬
‫ג'ון לא שנא את עצמו.‬
‫הוא היה ברמה אחרת של טוהר אמנותי.‬
‫תמיד מתייחסים אליך בתור אזרח סוג ב'‬
‫או שזה מה שאתה מרגיש. לדעתי‬
‫אתה פשוט כל כך פגיע ורגיש לזה.‬
‫ואני חושב שזה קשור‬
‫לדרכים שבהן אני מגלם דמויות.‬
‫אני מסתכל על דברים דרך עיניים רזות.‬
‫אני אף פעם לא מתייחס למישהו לפי איך שהוא נראה מבחוץ.‬
‫מה שחשוב זה מה שיש בפנים.‬
‫אני חושב שלמדתי במשך השנים,‬
‫מפני שאני בחור גדול,‬
‫אתה מתחיל...‬
‫אנשים מתייחסים אליך אחרת.‬
‫ולפעמים זה פוגע, אנשים נפגעים מזה.‬
‫הוא כעס בגלל "שים פס על הפס"‬
‫והסצנה ההיא בבוץ.‬
‫תעיפי לי בעיטה, מותק.‬
‫הייתי המנחה בתחרות ההיאבקות.‬
‫מה שהוא לא רצה לעשות.‬
‫אמרו לו, "ג'ון, תוריד את החולצה‬
‫"ותתגלגל בבוץ עם חבורת חשפניות."‬
‫ג'ון לבש חולצת טריקו עם שרוולים ארוכים‬
‫כי הוא לא הסכים להתפשט לגמרי.‬
‫הנשים התנפלו עליו.‬
‫הן היו בכושר והתחילו למשוך לו באוזניים וכל זה.‬
‫אנשים מנצלים כל יתרון‬
‫כי הם חושבים, "אפשר לעשות הכול כדי לפגוע בו,‬
‫"אפשר להגיד הכול. "אפשר לפגוע בו.‬
‫"הוא כל כך גדול, זה לא כואב לו."‬
‫הוא... הוא לא נהנה מזה.‬
‫אף פעם...‬
‫הבנתי את זה.‬
‫אבל מה שאתה מראה לעולם‬
‫מגדיר אותך.‬
‫מה שהוא הראה לעולם היה פרצוף ידידותי ושמח.‬
‫אפשר להיות גועלי,‬
‫או להעליב אנשים או להיאבק בחזרה.‬
‫אבל הוא לא בחר בזה.‬
‫אולי כדאי שאפרוש.‬
‫תן לי לראות. קודם תן לי לראות.‬
‫לא עם קלפים כאלה. בחייך.‬
‫תאתגר אותי, קדימה. תבלף.‬
‫על כמה אני מתערב?‬
‫אני במקומך הייתי מהמר על הכול.‬
‫אבל זה אני. אני מהמר אגרסיבי. מר וגאס.‬
‫נו כבר. לך על זה.‬
‫לך על זה.‬
‫כן, זהו. אני בעסק.‬
‫מה יש לך? - פול האוס.‬
‫שלוש שלשות וזוג שישיות. פול האוס. מה יש לך?‬
‫יש לך... - יש לי רביעיות, אס.‬
‫יש לך אס? שמונה ושבע.‬
‫אז הפסדת.‬
‫אם היו לך ארבע רביעיות, היית מנצח.‬
‫אתה משתפר בזה.‬
‫מוצא חן בעיניך? נכון שזה כיף?‬
‫אתה לא רע יחסית לפעם הראשונה. באמת.‬
‫אנחנו כאן במה שבשבילך הוא סוג של מפלט.‬
‫מקום שאתה בטח לא מבקר בו לעיתים קרובות.‬
‫יש לך מושג איזה כוכב אתה בעיר הולדתך?‬
‫לא.‬
‫כשהופעת על המסך ב"שים פס על הפס"‬
‫שמעתי שאנשים הריעו לך.‬
‫הם אמרו, "זה ג'ון קנדי, הגיבור שלנו."‬
‫נחמד לשמוע את זה.‬
‫אתה קולט את זה או שזה מוזר לך?‬
‫זה מאוד מוזר. קשה לי להתייחס לזה.‬
‫זה הבית. זה הבית שלי.‬
‫נוח לי כאן.‬
‫אני אוהב את ניו יורק, אבל אני משתגע שם.‬
‫היא פשוט כל כך... אני משתגע שם.‬
‫אני אוהב את זה.‬
‫יותר מדי דברים טובים.‬
‫יש שם הכול. ג'ון בלושי אמר‬
‫כשהוא רצה שאשתתף ב"סאטרדיי נייט לייב".‬
‫והוא ניגן את "ניו יורק, ניו יורק" של פרנק סינטרה,‬
‫הוא אמר, "תשמע, ניו יורק היא רומא."‬
‫הקומיקאי ג'ון בלושי מת היום‬
‫- שאטו מרמונט -‬
‫במלון בהוליווד הילס.‬
‫לוס אנג'לס טיימס ציטט מקור שאמר שבדמו של הקומיקאי נמצא קוקאין.‬
‫- השחקן ג'ון בלושי מת. -‬
‫סיפרתי לג'ון. ג' ון פרץ בבכי‬
‫ואמר, "אוי, לא, זה מתחיל."‬
‫אני לא יכול אפילו...‬
‫כי הבנתי אותו. ידעתי למה הוא התכוון.‬
‫ידעתי שזה כאילו‬
‫התקופה הכייפית של כל בני העשרים האלה‬
‫עלולה להסתיים.‬
‫זה כבד, אבל זאת החשיבה הילדותית.‬
‫לשם אנחנו הולכים.‬
‫זה בא מהמקום הזה מבחינה פסיכולוגית,‬
‫הפחד הזה, "אתה הולך למות בקרוב?‬
‫"אולי אתה תמות בקרוב?‬
‫"אתה בסדר?"‬
‫אני עברתי את זה כילד.‬
‫"אימא, בקרוב תמותי?"‬
‫באותה תקופה אני זוכר שג'ון אמר,‬
‫"אני לא בטוח שאחיה מעבר לגיל 35."‬
‫אביו של ג'ון מת בגיל 35‬
‫בדיוק ביום שמלאו לג'ון חמש.‬
‫וג'ון יודע שהוא ירש את הלב של אביו.‬
‫אני חושב שפגשתי את ג'ון כשהוא היה בן 33 או 34.‬
‫אז בו במקום,‬
‫הרגישות שלו היא שהוא חי על זמן שאול,‬
‫והוא הולך למות‬
‫כהרף עין, בדיוק כמו אבא שלו.‬
‫אני זוכר ערב אחד שג'ון היה במסיבה בבית של מרטי שורט.‬
‫הוא שתה אלכוהול באותו ערב.‬
‫ואז הוא נהיה מדוכדך ורצה ללכת.‬
‫ואני הסעתי אותו.‬
‫פתחתי את החלון‬
‫ואמרתי לו, "תיכנס למכונית."‬
‫הוא הלך ברגל קילומטר או יותר‬
‫לפני שהוא סופסוף נכנס למכונית.‬
‫ואז הוא אמר, "אתה לא יודע, דייב.‬
‫"אתה לא יודע מה אני עובר.‬
‫"אתה לא יודע מה עובר לי בראש."‬
‫ואני אמרתי, "יש לי הרגשה שהערב אני אגלה."‬
‫הוא נשא את העול של מות אביו‬
‫כמעט כל יום.‬
‫הוא כל הזמן חשב על זה‬
‫והסתובב עם זה בלב.‬
‫זה קשה מנשוא.‬
‫לשאת בנטל של כולם,‬
‫נטל העבר שלו.‬
‫הוא לא רצה ללכת לרופא‬
‫כדי לגלות שהוא יצטרך לשנות את ההתנהגות שלו.‬
‫אתה הולך לרופא, והרופא יגיד לך לא לשתות אלכוהול.‬
‫"אני לא רוצה להפסיק לשתות,"‬
‫כי הוא היה מכור.‬
‫זה מנגנון התמודדות.‬
‫מנגנון ההתמודדות שלו היה אוכל ואלכוהול.‬
‫"ואם אני אפסיק עם זה,‬
‫"אני לא אעבוד... " זה מעגל קסמים.‬
‫ולפעמים אתה פשוט מכחיש את זה, אתה פשוט אומר...‬
‫הם בשליטה.‬
‫והוא בעסק שבו המראה שלך כל כך חשוב.‬
‫אני בטוחה שזה הוסיף עוד לחץ בחייו.‬
‫אבל זה גם היה חלק ממנו.‬
‫אתה לא נראה כמו שנראית בפעם האחרונה שהיית כאן.‬
‫ירדתי קצת במשקל. - באמת?‬
‫הלכתי למקום שנקרא...‬
‫מרכז פריטיקין בקליפורניה.‬
‫הייתי שם 26 יום.‬
‫אני כבר לא מעשן. הפסקתי.‬
‫היית שם כמעט חודש, לא?‬
‫כן. 26 ימים.‬
‫מה היה המשקל שלך לפני שנכנסת?‬
‫לא רוצה להגיד?‬
‫155 קילו. זה היה הרבה.‬
‫בבית הוא עבד על זה כל הזמן.‬
‫הוא ניסה. הוא התאמן כל יום.‬
‫הוא תמיד היה בדיאטה.‬
‫הוא תמיד הלך לרופאים והם היו אומרים שהוא בסדר.‬
‫כמה ירדת? - 32 קילו עד עכשיו.‬
‫אבל בקולנוע רצו שהוא יהיה גדול.‬
‫אני זוכרת שאמרו לו,‬
‫"לא משנה מה אתה עושה, אל תרזה יותר."‬
‫ובמוח הקטן של ג'ון זה היה "אוקיי, תמשיך לאכול."‬
‫"זה מה שהם אוהבים, שאהיה גדול. "אני אשאר גדול."‬
‫דאגתי.‬
‫מותק, תירגעי, אוקיי?‬
‫אני כבר לא כועס יותר. אני בשליטה מלאה.‬
‫אני בטוח שלא כל המתקנים בשיפוץ.‬
‫- מאבטחי הפארק -‬
‫סליחה, חבר'ה. הפארק סגור.‬
‫האייל בכניסה לא אמר לך?‬
‫הרולד ראמיס, התסריטאי של סקנד סיטי‬
‫כתב את "נסיעה נעימה".‬
‫וואלי וורלד!‬
‫סוף הסרט לא עבר טוב.‬
‫זה היה נורא. אז הזעיקו את אבא שלי כמקרה חירום.‬
‫"אנחנו חייבים לשנות את הסוף.‬
‫"אתה תהיה מושלם לתפקיד הזה."‬
‫ואבא אמר, "בסדר, אני בא."‬
‫ג'ון נהדר. הכרתי אותו.‬
‫- הרולד ראמיס -‬
‫הייתה לו דמות שהוא יצר בסקנד סיטי, פול אגרוף-בפרצוף-שלך.‬
‫דמות של אידיוט ענקי.‬
‫גם חלק מאנשי העיירה עזבו.‬
‫אף אחד לא הודיע למשרד הזה.‬
‫ביקשתי שיגלם את הדמות הזאת כקרוב משפחה של פול אגרוף-בפרצוף-שלך.‬
‫- נסיעה נעימה -‬
‫ו"נסיעה נעימה" היה להיט ענק.‬
‫ידעתי שהוא יהיה כוכב ואפשר לראות את זה ב"ספלאש".‬
‫- ספלאש -‬
‫הוא היה ממש מצחיק,‬
‫וזה היה ג'וני טורונטו.‬
‫זאת בעצם הדמות שיצאה ב"ספלאש".‬
‫כמה שיכור תהיה תלוי בכמה אלכוהול תשתה‬
‫ביחס למשקל הגוף הכולל שלך.‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫הקטע הוא לא ששתית הרבה.‬
‫אתה פשוט רזה מדי.‬
‫זה באמת היה כיף.‬
‫זה היה כמו חופשת עבודה.‬
‫מצד שני, מפחיד לעבוד עם ג'ון קנדי‬
‫כי הייתי מעריץ נלהב של ג'ון ושל יוג'ין לוי‬
‫ממה שהם עשו בסקנד סיטי, וקצת חששתי‬
‫לעבוד איתם. הייתי בטוח‬
‫שהם יתעלו עליי בלי שום מאמץ.‬
‫קשה לעבוד עם רון הווארד.‬
‫אני לא סובל אותו.‬
‫המשפחה שלו.‬
‫טום הנקס,‬
‫עם כל הבעיות שלו,‬
‫הוא לא יודע לשחק בכלל.‬
‫פרדי, נצטרך לדבר.‬
‫חסר כסף בקופה הקטנה?‬
‫זאת הייתה המנקה. - לא איכפת לי מזה.‬
‫באמת? - לא.‬
‫זה הייתי אני. אני מודה.‬
‫דבר אחד שהימם אותי היה שג'ון קיבל את כולם.‬
‫הוא לא ניסה להתעלות עליי.‬
‫הוא לא ניסה לקבל את הטקסט הכי מצחיק.‬
‫הוא ניסה לפתח דיאלוג.‬
‫לא הבנתי את זה לגבי תהליך האלתור.‬
‫הוא היה אומר, "כן, אז...?"‬
‫הוא חיכה לי שאמציא עוד משהו‬
‫שישפר את הבדיחה ואת הקצב.‬
‫היו לנו סצנות כששני האחים במשרד,‬
‫והוא היה מדבר על מה שעשה אתמול.‬
‫אולי הלכתי למועדון אתמול בערב.‬
‫משהו חדש בשבילך.‬
‫אולי פגשתי את מר ביירייט, הבעלים של רשת הסופרמרקטים,‬
‫ואולי אנחנו הספקים החדשים שלו.‬
‫רק אז הבנתי‬
‫שג'ון מזמין אותי להשתעשע איתו.‬
‫המצאנו כל מיני דברים חדשים על המקום.‬
‫על השולחן...‬
‫שתיתי עם הבטלן הזה כל הלילה,‬
‫קרעתי את התחת‬
‫והשגתי דיל מעולה.‬
‫תירגע. - כן, אני אסתדר.‬
‫תנקה את השולחן. למה יש פה כזאת טינופת?‬
‫תעשה מה שאני עושה.‬
‫יש שיטה מאחורי הבלגן.‬
‫אני מדבר בטלפון,‬
‫וג'ון מרים את השפופרת ומתחיל להשתטות.‬
‫אם היינו נשואים, לא היית עוזבת ככה.‬
‫אולי כן. בטח. - אל תתערב בשיחה.‬
‫זה אתה? - די כבר.‬
‫אני מצטער. - לא, לא את, ויקטוריה.‬
‫דיברת בטלפון.‬
‫הוא הוסיף דברים.‬
‫הוא הוסיף דברים והתייחס לכולם.‬
‫וסצנת הרקטבול.‬
‫הוא היה ער כל הלילה, בטח למד את הטקסט.‬
‫בטח, החלק הזה בסיפור.‬
‫הוא יצא לשתות באיזה מקום,‬
‫והפלא ופלא, ג'ק ניקולסון נכנס.‬
‫וג'ק הכיר את ג'ון.‬
‫אולי הם נפגשו שם בפעם הראשונה,‬
‫אבל הם שתו.‬
‫אם ג'ק ניקולסון היה מזמין אותי לבר‬
‫ומשקה אותי כל הלילה,‬
‫הייתי עושה את זה.‬
‫אז ג'ון מגיע, והוא לא רק מותש,‬
‫הוא בטח ישן רק שעה וחצי,‬
‫אלא שהוא מגיע מתודלק אחרי ערב עם ג'ק ניקולסון.‬
‫ואנחנו צריכים לצלם סצנה מאוד פיזית.‬
‫כולם צוחקים על דבר אחד,‬
‫וג'ון מנצל את התשישות שלו‬
‫לרמה שעובדת בשביל אח שלי.‬
‫כמה זמן אנחנו משחקים? - איזה חמש דקות.‬
‫בחיי, הלב שלי פועם כמו ארנב.‬
‫רוצה בירה?‬
‫כמה פעמים צילמתם את הסצנה‬
‫כשחבטת בכדור והוא חזר ודפק לך את הראש?‬
‫אתה לא תאמין לזה, אבל שלוש פעמים.‬
‫וג'ון, אחת הסצנות הכי אפקטיביות בסרט היא הסצנה שלך‬
‫כשאתה אומר לטום הנקס,‬
‫"שמע, אם אתה מאוהב, אתה מאוהב.‬
‫"אולי לי זה אף פעם לא יקרה."‬
‫"אנשים מתאהבים כל יום."‬
‫זה מה שאמרת? - כן.‬
‫כן? זה קשקוש.‬
‫זה לא עובד ככה.‬
‫אתה קולט כמה היית מאושר איתה?‬
‫כשלא שיגעת את עצמך.‬
‫בחייך.‬
‫זה לא קורה לכולם.‬
‫אני לא אהיה מאושר כל כך.‬
‫זאת אחת הסיבות שרציתי לעשות את הסרט.‬
‫התסריט איפשר לי לעשות עוד משהו מלבד משחק הרקטבול.‬
‫זה באמת היה גדול.‬
‫אחרי "ספלאש" ג'ון באמת היה כוכב.‬
‫התחולל איזה שינוי והוא התפרסם בגדול.‬
‫וזה קרה כל כך מהר.‬
‫ברגע שנהיית כוכב קולנוע,‬
‫כמה קשה לשמור על חיים נורמליים?‬
‫אני רק מנסה להתייחס לדברים בפרופורציה.‬
‫החיים קצרים מדי.‬
‫זה מקום אמיתי. האנשים מסביבי אמיתיים.‬
‫וצריך לעשות דברים אמיתיים.‬
‫צריך להחליף לחתול את החול.‬
‫צריך לזרוק את הזבל ולעשות דברים.‬
‫יש לך אחריות.‬
‫בחרתי בחיים האלה.‬
‫הרבה אנשים לא מעוניינים באחריות‬
‫של משפחה ובית וכל זה.‬
‫הרבה אנשים פשוט רוצים... "בואו נעשה את זה, קדימה."‬
‫לחיות מהר, למות צעירים, החיים הם פרס.‬
‫"בואו נלך על זה."‬
‫ולא זאת הדרך שבחרתי בה לחיות את חיי.‬
‫תישאר ככה.‬
‫אני אוהב קומדיה ואני מתעניין‬
‫בקומיקאים ובתסריטאים,‬
‫אבל אני לא חושב שזה משהו שאני אעשה.‬
‫זה היה בסתיו של סוף התואר הראשון,‬
‫ואני הייתי אחראי על העיתון הסטירי,‬
‫וחשבנו להזמין את הגיבורים שלנו לבקר אותנו‬
‫וממש רציתי להזמין את ג'ון קנדי.‬
‫ואז שמענו מהסוכנים שלו, "כן, הוא יבוא."‬
‫אז נסעתי לנמל התעופה לוגאן.‬
‫הוא הגיע בטיסה מסחרית מטורנטו,‬
‫וראיתי את ג'ון קנדי יורד במדרגות הנעות.‬
‫הייתה לו מצלמה על הצוואר כמו לתייר.‬
‫הדרך שבה ג'ון קנדי היה משחק תייר,‬
‫הוא תלה מצלמה על הצוואר‬
‫ואמר, "וואו, שיואו." ככה הוא התנהג.‬
‫יש תמונה שלי בהארוורד,‬
‫ויש תמונה שלי בבית של אדם.‬
‫יש לי הוכחה שבשני מקרים‬
‫הוא כיוון אליי מצלמה וצילם תמונה,‬
‫וזאת עדות לאגו המטורף שלי.‬
‫זה כל מה שמעניין אותי.‬
‫התכוונו לעשות מונטאז' של כל הקליפים שלו,‬
‫וכל מי שהיה בקמפוס רצה ללכת.‬
‫והוא היה כל מה שרצית שהוא יהיה.‬
‫הוא ג'ון קנדי כפול 10.‬
‫הוא עשה שטויות. הוא הצחיק את כולם.‬
‫אני זוכר אותו בבירור צופה בקליפים‬
‫כאילו הוא לא ראה אותם לפני כן.‬
‫הוא מילא חדר בהילה שלו.‬
‫הוא היה פתוח ושמח ונלהב לגבי כל דבר.‬
‫הודיתי בפניו שאני מאוד מתעניין בקומדיה,‬
‫ואולי אפילו ארצה לנסות את זה.‬
‫אף פעם לא אשכח את זה.‬
‫הוא הסתכל לי בעיניים ואמר, "לא מנסים את זה.‬
‫"או שעושים את זה או שלא.‬
‫"לא מנסים את זה, בחור."‬
‫וזה ממש דיבר אליי, "תשקיע הכול.‬
‫"הכול או לא כלום."‬
‫ומה המשפחה שלך חושבת על הבן מפורסם שלהם?‬
‫קשה להם.‬
‫נראה לי שאחי לא מתלהב מזה.‬
‫"אתה אח של ג'ון."‬
‫הוא גם גדול ממני.‬
‫אז זה יותר גרוע כשאתה הבכור.‬
‫אני מרגיש נורא, אבל...‬
‫איך אתה בתור בעל? - בעל?‬
‫ממש רע, כי אני בקושי כאן.‬
‫אני שחקן.‬
‫ואתה אבא? - כן, זה נהדר.‬
‫זאת הבת שלי, ג'ניפר,‬
‫והיא הדבר הכי טוב שקרה לי בחיים.‬
‫זהו.‬
‫אבא שלי קנה חווה בעיירה קווינסוויל‬
‫כשהייתי בת פחות משנה.‬
‫זה היה המפלט של אבא שלי.‬
‫השטח היה ממש ענקי.‬
‫אבל הבית היה פשוט, עם בריכה.‬
‫היה ערסל בחצר האחורית, אסם אדום יפה,‬
‫ונראה לי שזה גם היה המוצא שלו.‬
‫ויתרת על סרטים בגלל הנסיעות.‬
‫כן, הרבה פעמים נאלצתי לעשות את זה.‬
‫הילדים גדלים, ואני רוצה לבלות בחברתם.‬
‫והבת שלי, כאילו רק עכשיו נולדה.‬
‫ועכשיו היא בבית ספר,‬
‫והם גדלים כל כך מהר.‬
‫אמרו לנו את זה, אבל זה נכון.‬
‫אני רוצה להיות איתם, שהם יגידו,‬
‫"כן, זה אבא שלי," לא הבחור מהטלוויזיה.‬
‫הוא אהב להיות אבא,‬
‫והוא היה מעורב בקהילה.‬
‫הוא אהב לעשות דברים בבית הספר.‬
‫תינוקת חמדנית.‬
‫הוא בעצם היה ילד גדול,‬
‫הוא היה ילד.‬
‫אני חושב שג'ון היה הכי מאושר‬
‫כשהוא היה במטבח שלו.‬
‫סגנון החיים של ג'וני טורונטו‬
‫דרש הרבה אנרגיה.‬
‫הוא רצה להיות‬
‫פחות גדול בעולם.‬
‫סליחה.‬
‫אוי, אני מצטער.‬
‫זאת היד שלי.‬
‫כל מי שעבד איתו התאהב בו.‬
‫כשקרל עשה את "חופשת קיץ",‬
‫הוא רק חיכה להגיע לסט כדי לפטפט עם ג'ון קנדי.‬
‫- מל ברוקס במאי -‬
‫לקחת חופשה מהמשפחה שלי.‬
‫ועכשיו אני אקח ממך משהו.‬
‫יזכרו אותו בזכות האופי הטוב שלו.‬
‫הוא הגיע לסט כדי לגרום לאנשים אושר.‬
‫לצוות, למאפרות, למלבישות‬
‫ועד לנהגים.‬
‫הוא בא כדי ליהנות עם אנשים.‬
‫היי.‬
‫הוא דאג לאמו. הוא דאג לדודתו.‬
‫הוא דאג לאחיו ולבני הדוד שלו.‬
‫והוא טיפל בנו.‬
‫הדרך שבה ג'ון התייחס למשפחה שלו, העידה המון על האופי שלו.‬
‫וראית יותר עומק ולב‬
‫בבחור שיש לו את ההיבט הזה בחייו.‬
‫הוא לא מקבל תפקידים‬
‫שלא התאימו לתהליך מחשבה מסוים‬
‫או לשאיפה להיות בחור כזה או אחר.‬
‫תן חיבוק.‬
‫מה? - תן חיבוק, טוב?‬
‫אבא! - נו כבר.‬
‫אני מבוגר מדי לחיבוקים. - אין דבר כזה.‬
‫הוא היה ג'ון קנדי, והוא גם גילם את ג'ון קנדי.‬
‫הוא היה אבא.‬
‫כשהסתבכנו בצרות, הוא צעק עלינו.‬
‫די כבר!‬
‫אבל קיבלנו גם הרבה אהבה.‬
‫את עוד לא מעשנת, נכון?‬
‫אבא!‬
‫אני פשוט אבא, זה הכול.‬
‫במובן מסוים,‬
‫הוא יצר לעצמו את האב שכנראה תמיד רצה.‬
‫כשאנחנו באים ליער הזה, זה כמו שהיית בא הנה עם אבא שלך?‬
‫כן, כנראה.‬
‫אני מבין.‬
‫הוא הביא איתו הרבה מהרגישות והנחמדות שלו,‬
‫וטוב הלב שלו לדמויות שיצר.‬
‫והוא היה שחקן כל כך טוב, שהוא ביטא את זה בלי מאמץ.‬
‫לחיי הצ'סטרים.‬
‫הוא היה שחקן מושלם.‬
‫הוא ידע מה נדרש ממנו וידע לעשות את זה.‬
‫הוא שכח מהמשחק והתנהג כמו בן אדם.‬
‫הוא היה שחקן טוטלי כי הוא היה בן אדם טוטלי.‬
‫קרל אמר לי שזה היה תענוג‬
‫כי ג'ון קנדי היה כל כך כייפי ואדם כל כך טוב.‬
‫הוא רצה הזדמנות, ואני אמרתי שאני מחפש "כדם".‬
‫הוא שאל מה זה.‬
‫חצי אדם, חצי כלב.‬
‫אני החבר הכי טוב שלי.‬
‫בסרט הבא שלי שנקרא... - "שיגעון בחלל".‬
‫מי ייתן והשוורץ יהיה איתך.‬
‫מי אתה? - אני השושבין.‬
‫מה שמך? - בארף.‬
‫מה שמך המלא?‬
‫בארפולומיו.‬
‫אנחנו לא עושים את זה רק בשביל כסף.‬
‫אנחנו עושים את זה בשביל הרבה כסף.‬
‫תן לי כפה!‬
‫לכל הרוחות!‬
‫הוא עשה את זה.‬
‫יום אחד ג'ון תפס את הכיסא שלי עם הכתובת "במאי"‬
‫והתיישב עליו,‬
‫ואני אמרתי, "ג'ון, זה הכיסא שלי."‬
‫הוא אמר, "אני יודע.‬
‫"אני חושב על בימוי ואני רוצה לדעת איך ההרגשה."‬
‫והוא... הוא הרס אותי. "אני רוצה לדעת איך ההרגשה."‬
‫שאלתי "איך?" והוא, "אותו הדבר.‬
‫"זה בדיוק אותו דבר כמו כיסא רגיל."‬
‫והיה לו חוש הומור פרוע, מוזר ויפה.‬
‫והוא ניחן באופי טוב ובחיוך.‬
‫החיוך האוהב הזה.‬
‫עברו שני דורות, וזכרו עדיין‬
‫מלא חיים ותוסס כמו תמיד.‬
‫אדיב ככל שג'ון היה כלפי אנשים שהיה איתם דקה בקושי,‬
‫כשאתה עובד, אתה צריך להיות מקצועי.‬
‫אם זה לא מסתדר,‬
‫היה לו הרבה ניסיון. הוא עשה הרבה סרטים.‬
‫הוא בהחלט ידע לעבוד על במה.‬
‫וכך זה היה בסצנה.‬
‫לא יכולת להרשות למישהו לתת לך משהו רגיל וחפוז.‬
‫אתה אומר, "לא, בחייך, "זה אמיתי עכשיו, אנחנו לא... ‬
‫"אנחנו חייבים להופיע.‬
‫"צריך להתחייב לתת את המקסימום."‬
‫קראנו את התסריט, וזאת הייתה מרילין סוזן מילר,‬
‫תסריטאית של סאטרדיי נייט לייב.‬
‫היא כתבה מחזה.‬
‫ואיכשהו סידני פולאק עמד לביים אותו‬
‫והשתתפו בו הרבה שחקנים ידועים.‬
‫למשל, ריי ליוטה, קווין קליין,‬
‫קנדי, אני ועוד כמה,‬
‫ולקנדי הייתה סצנה בחדר האמבטיה,‬
‫שהוא מדבר מ...‬
‫הוא עשה ממנה מטעמים.‬
‫ממש. הוא חלב את הסצנה.‬
‫העיתוי היה מעל ומעבר...‬
‫לכל הבנה.‬
‫זה היה משהו... לא להאמין.‬
‫ואני מסתכל...‬
‫אני מסתכל על סידני פולאק, שמשתגע‬
‫כי ג'ון פשוט חולב את הסצנה עד הסוף,‬
‫ופשוט נהנה. ו...‬
‫ואני צוחק כי אני יודע שסידני הולך לרדת עליו.‬
‫אני לא יודע. לשמוע שג'ון היה גרוע מעניין אותי יותר מאשר שהוא...‬
‫הוא לא היה גרוע. הוא פשוט הגזים.‬
‫הוא הגזים עם הסצנה.‬
‫אני לא אומר שזה לא היה מצחיק,‬
‫אלא שפשוט זה לא היה אחראי בהתחשב ברעיון‬
‫שאולי יש עוד שחקן או שחקנית בסצנה או בכל המחזה.‬
‫אמרתי את זה בעבר ואגיד את זה שוב.‬
‫החיים מתקדמים די מהר.‬
‫אם לא תעצור ותסתכל מסביב, אתה עלול לפספס אותם.‬
‫כשהוא פגש את ג'ון יוז...‬
‫- ג'ון יוז תסריטאי ובמאי -‬
‫הוא באמת כבר היה בטוח בעצמו.‬
‫הם היו כמו שני אחים.‬
‫האחים שהם רצו שיהיו להם.‬
‫ג'ון קנדי וג'ון יוז...‬
‫- כריס קולומבוס במאי -‬
‫שניהם ידעו לזהות זיוף מקילומטר.‬
‫הם לא סבלו טיפשים.‬
‫הם היו נשמות תאומות.‬
‫ג'ון יוז היה כל כך מאוהב בג'ון קנדי,‬
‫היה להם אותו חוש הומור אפל.‬
‫בדיחות אפלות טובות.‬
‫אבל כל כך אמיתיות, כמו האימה של ההורות.‬
‫זאת המשפחה שהייתה יוצאת יחד לחופשות.‬
‫היינו בחווה שלהם. הם באו לחווה שלנו.‬
‫הלכנו אליהם, עשינו יחד על האש כל חג,‬
‫ונראה לי שזה חלחל גם לסרטים.‬
‫כשהם עבדו יחד, זאת הייתה העבודה הכי טובה שלו.‬
‫כשרוצים לקשר שחקן עם ג'ון יוז,‬
‫הרבה אנשים יחשבו על מולי רינגוולד.‬
‫אבל לא, זה ג'ון קנדי.‬
‫שיחקתי בסרטי ג'ון יוז כמו מולי.‬
‫עשינו שלושה סרטים.‬
‫אני חושב שקנדי עשה תשעה.‬
‫ברור שצריך לקשר בין שניהם.‬
‫העבודה שלהם הייתה כנה ואמיתית מאוד.‬
‫כשאתם לא הולכים למכולת‬
‫ואתם לא הולכים לדיינר המקומי בבוקר,‬
‫ואתם מתחילים להפריד את עצמכם מאנשים אמיתיים,‬
‫אתם מאבדים את המגע עם מה שקורה בעולם.‬
‫ג'ון קנדי וג'ון יוז אף פעם לא איבדו את זה.‬
‫אני חושב שג'ון יוז באמת צפה בג'ון‬
‫והתלהב ממנו‬
‫במובן הטוב ביותר.‬
‫יכולתי לתת לג'ון תסריט‬
‫וג'ון היה עובר עליו.‬
‫בתור במאי זה היה ממש נפלא.‬
‫הוא באמת לא הרשה לי לטעות.‬
‫הוא כתב לו דמויות.‬
‫"הדוד באק" נכתב בשביל ג'ון.‬
‫זאת חתיכת הצהרה של במאי ותסריטאי מוכשר כמו ג'ון יוז,‬
‫לעשות בשבילך סרט.‬
‫היי, מה שלומך?‬
‫מי אתה?‬
‫אני הדוד באק.‬
‫כשג'ון קנדי נפטר, הוא היה בן 43.‬
‫אני בן 44.‬
‫אני מבוגר היום בשבע שנים מהגיל שלו בסרט "הדוד באק".‬
‫כשאני חושב על זה, אני מרגיש זקן.‬
‫היה קל מאוד להשוות‬
‫בין ג'ון קנדי במציאות לבין הדוד באק.‬
‫זאת אחת ההופעות האהובות עליי,‬
‫כי הוא הכניס הרבה מעצמו לדמות.‬
‫כל הגישה במשחק עם שני הילדים בסרט‬
‫התבססה על היחסים שלי עם ג'ניפר וכריסטופר,‬
‫ואיך הייתי מתמודד איתם.‬
‫הדבר היחיד שלא עשיתי זה להתנשא עליהם.‬
‫ובסרט, הדוד באק לא מתנשא על הילדים.‬
‫בגלל זה הם אוהבים אותו.‬
‫הוא מתייחס אליהם כשווים,‬
‫ומכבד אותם.‬
‫הרבה אנשים לא יודעים או לא אוהבים לעבוד עם ילדים.‬
‫זה היה דבר גדול.‬
‫כמבוגר, אני אומר לך שמסובך לעבוד עם ילדים.‬
‫ג' ון תמיד היה באמת נחמד, והתנהג אלינו יפה,‬
‫והוא התייחס אלינו בכבוד.‬
‫כשאתה בן שמונה, אף אחד לא מכבד אותך,‬
‫בין אם זה במקום עבודה או בכלל מכל מבוגר.‬
‫הרגשת שאתה חלק מהצוות.‬
‫אפילו רק בסצנת החקירה.‬
‫אני לא חושב שהוא ציפה ממני לדבר ככה.‬
‫הוא קלט שהוא צריך להתמודד עם בן שמונה.‬
‫ואז הקצב השתנה. בום!‬
‫איפה אתה גר? - בעיר.‬
‫יש לך בית? - דירה.‬
‫שלך? - שכירות.‬
‫ממה אתה מתפרנס? - הרבה דברים.‬
‫איפה המשרד? - אין לי משרד.‬
‫למה? - כי אני לא צריך.‬
‫איפה אשתך? - לא נשוי.‬
‫למה? - זה סיפור ארוך.‬
‫יש לך ילדים? - לא.‬
‫למה? - סיפור עוד יותר ארוך.‬
‫אתה אח של אבא?‬
‫מה השיא שלך לשאלות עוקבות?‬
‫שלושים ושמונה.‬
‫אני רואה כבשה שחורה‬
‫כשאני מסתכלת על האחיינית שלך.‬
‫היא בטלנית,‬
‫חולמנית, טיפשונת.‬
‫ולמען האמת,‬
‫אני לא חושבת שהיא מתייחסת לשום דבר בחיים‬
‫או ללימודים שלה ברצינות.‬
‫בכל סרט היית מוצא דמות אחרת,‬
‫צד אחר של ג'ון.‬
‫היא רק בת שש.‬
‫ראית משהו על השקפת העולם שלו, על האנושיות שלו.‬
‫אני לא רוצה להכיר ילדה בת שש שלא חולמת‬
‫או קצת טיפשונת,‬
‫ואני בטח לא רוצה להכיר ילדה שמתייחסת ללימודים שלה ברצינות.‬
‫אין לי תואר אקדמי.‬
‫אין לי עבודה.‬
‫אבל אני יודע לזהות ילד טוב.‬
‫כי כולם ילדים טובים.‬
‫"אבהי" היא המילה הנכונה.‬
‫אני חושב שתמיד היה לו את האינסטינקט הנהדר הזה.‬
‫אבל בנוסף, אני חושב שהוא אמר, "שמע, אני... "‬
‫עוד לפני הפרסום הגדול‬
‫של "שכחו אותי בבית",‬
‫לא היה קשה לראות כמה אבא שלי היה בעייתי.‬
‫זה לא היה סוד שהוא כבר היה מפלצת.‬
‫ואז פתאום הגיעו התהילה והכסף,‬
‫ואז הוא נהיה מפלצת ידועה לשמצה.‬
‫אבל הוא כבר לא היה בחור טוב.‬
‫ולכן אני חושב שג'ון לכסן את המבט שלו,‬
‫כאילו שאל אם הכול בסדר.‬
‫הוא שאל, "מה המצב?‬
‫"יום טוב? הכול בסדר?‬
‫"איך הולך בבית? טוב."‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מאיפה אתה? איפה אתה גר?‬
‫בעיר. - מה אתה עושה?‬
‫זה מראה איזה בן אדם הוא היה.‬
‫אני חושב שהוא רק דאג לילד.‬
‫ואני מעריך את זה כי זה לא קורה לעיתים קרובות.‬
‫בעצם, זה קרה פחות ופחות עם הזמן,‬
‫כי "בטח שהוא מסתדר.‬
‫"הוא כוכב קולנוע. הוא מליין."‬
‫והוא שואל, "כן, אבל מה שלומך?"‬
‫וככה... וזה מסוג הדברים שחדרו לי ללב.‬
‫הלוואי שהיו לי יותר דברים כאלה בחיים.‬
‫ולכן זה חשוב. אני זוכר את זה.‬
‫אני זוכר שלג'ון היה איכפת ממני‬
‫ולהרבה אנשים לא.‬
‫"הדוד באק" היה תסריט קנדי מושלם לבימוי‬
‫כי הוא הכניס את עצמו לתסריט‬
‫כשהוא נכנס למכונית, הסצנה עם המכונית,‬
‫הוא לוקח אותם למרוצים וזה לא בסדר.‬
‫הוא מסתכל במראה האחורית‬
‫ורואה את הילדים הקטנים שהוא הולך לקחת‬
‫למרוצים כדי לפגוש את החברים הגנגסטרים שלו.‬
‫ולהמר, והוא לא יכול לעשות את זה.‬
‫וכשהוא עשה את הסצנה‬
‫והסתכל במראה, הוא לא הסתכל על שני שחקנים קטנים.‬
‫הוא דיבר עם ילדים אמיתיים.‬
‫זה היה הוא. הוא, האב.‬
‫- תקועים בדרך -‬
‫הסוכן שלי אמר,‬
‫"שמעתי על תסריט, "שנקרא 'תקועים בדרך'.‬
‫"הוא מתאים לך."‬
‫ליהקו אותי ואת ג'ון.‬
‫לא ממש הכרנו.‬
‫חשבתי שכדאי לנו לבלות קצת זמן ביחד.‬
‫אנחנו הולכים לעשות את הסרט הזה.‬
‫התחלתי להבשיל בתור כשחקן וג'ון היה שם.‬
‫וכך, בסצנות האלה, הצלחנו להתחבר.‬
‫הדמות שלי הייתה לחוצה.‬
‫היה לי מזל גדול. אני רק הייתי צריך להתעצבן.‬
‫הוא פשוט ידע בדיוק איך לשחק דמות מעצבנת.‬
‫איזו הרגשה טובה.‬
‫בחיי, אני אומר לך,‬
‫הרגליים שלי מאושרות.‬
‫ככה הרבה יותר טוב.‬
‫הוא הראה לי את טבעות הווילון שלו,‬
‫ועישן במכונית,‬
‫הצחוקים.‬
‫אני מתכוון לצחוק שלו.‬
‫וואו.‬
‫חסרים כמה מיליונים להיות מיליונר.‬
‫וג'ון היה האדם המושלם לתפקיד.‬
‫הוא כל כך עדין בסרט.‬
‫יש סצנה שבה אני נוזף בו.‬
‫אתה לא קדוש.‬
‫קיבלת מונית וחדר בחינם,‬
‫ומישהו שיקשיב לסיפורים המשעממים שלך.‬
‫לא שמת לב במטוס כשהתחלת לדבר,‬
‫שהתחלתי לקרוא מה כתוב על שקית ההקאה?‬
‫כשסטיב מרטין יורד עליו,‬
‫הוא אומר את הדברים הכי גרועים שמישהו ירצה לשמוע בחיים.‬
‫אתה בוחר דברים מצחיקים או קצת משעשעים או מעניינים.‬
‫אתה נס.‬
‫לסיפורים שלך אין שום דבר כזה.‬
‫ואז הוא ממשיך.‬
‫הם יגידו, "איך אתה סובל את זה?"‬
‫ואני אגיד, "כי הייתי עם דל גריפית'.‬
‫"אני אתמודד עם כל דבר."‬
‫ואז הוא ממשיך.‬
‫ואז הוא ממשיך, ואנחנו רואים את ג'ון מקשיב.‬
‫זה כמו דייט עם בובה מדברת.‬
‫בטח יש לך חוט קטן על החזה.‬
‫מהסוג שאני צריך למשוך ולעזוב.‬
‫אבל לא הייתי מושך ועוזב. אתה היית עושה את זה.‬
‫התגובה על הפרצוף שלו אמרה הכול.‬
‫ואני תמיד מרגיש רע.‬
‫אני אומר, "אנחנו רק מעמידים פנים."‬
‫אבל הוא נראה כל כך פגוע.‬
‫הוא לא רק קומיקאי.‬
‫הוא היה הרבה יותר מורכב‬
‫ממה שהרבה חושבים.‬
‫אתה רוצה לפגוע בי?‬
‫קדימה, אם זה מה שיעשה לך טוב.‬
‫אני מטרה קלה.‬
‫כן, אתה צודק. אני מדבר יותר מדי.‬
‫אני גם מקשיב יותר מדי.‬
‫אני יכול להיות ציניקן אכזרי כמוך,‬
‫אבל אני לא אוהב לפגוע באנשים.‬
‫תחשוב עליי מה שאתה רוצה,‬
‫אני לא אשתנה.‬
‫אני... אני אוהב את עצמי.‬
‫אשתי אוהבת אותי.‬
‫"אני אוהב את עצמי." אתה יודע, אני...‬
‫"אשתי אוהבת אותי."‬
‫פשוט "לא, יש אנשים שאוהבים אותי ואני..."‬
‫הלקוחות שלי מחבבים אותי כי אני הדבר האמיתי.‬
‫אתה מקבל את מה שאתה רואה.‬
‫אנשים תמיד מדברים על הרגע הזה.‬
‫כעבור עשרים שנה, הם תמיד מדברים על הרגע הזה.‬
‫השוויתי את ג'ון למישהו כמו צ'רלי צ'פלין,‬
‫במיוחד בסרט "אורות הכרך".‬
‫כשרואים את הקטע האחרון ב"אורות הכרך"‬
‫כשצ'פלין תופס שהבחורה העיוורת יכולה לראות.‬
‫המשחק של צ'פלין מעלה את הרגע הזה‬
‫לרמה של רגש אמיתי ומורכב.‬
‫כשראיתי את ג'ון ב"תקועים בדרך",‬
‫הבנתי שזה בדיוק אותו דבר.‬
‫אין לי בית.‬
‫מארי מתה לפני שמונה שנים.‬
‫ואז התחלתי לרצות‬
‫לעבוד עם ג'ון.‬
‫אני מנסה לחזור הביתה לבני בן השמונה,‬
‫וכשאני קרובה לזה, אתה אומר שזה לא יקרה.‬
‫בעיניי, האחים שמנגי‬
‫היו ההשראה המקורית לגאס פולינסקי.‬
‫מה? - סליחה.‬
‫אתה יכול לסלוח לנו לרגע?‬
‫ג'ון יוז ואני דיברנו על ג'ון קנדי,‬
‫ואמרתי שזה יהיה חלום שמתגשם אם ג'ון יעשה את התפקיד הזה.‬
‫ומסיבה כלשהי הוא היה זמין רק ליום אחד.‬
‫וג'ון הגיע בשעה הראשונה ואמר,‬
‫""קח כמה זמן שאתה צריך. זה בסדר."‬
‫זה נמשך 23 שעות.‬
‫תרשי לי להציג את עצמי. גאס פולינסקי...‬
‫מלך הפולקה של המערב התיכון?‬
‫"קנושה קיקרז"?‬
‫דמות פשוטה,‬
‫ובכל זאת הוא הגיע לסט עם סיפור רקע מורכב בראש שלו.‬
‫לא שמעתי על זה. יצא לי ללמוד על זה‬
‫באותן 23 שעות של צילומים.‬
‫"פולקה טוויסט".‬
‫אלה שירים.‬
‫כן, להיטים גדולים שלנו.‬
‫בתחילת שנות ה-70.‬
‫מכרנו בערך 623 עותקים. - בשיקגו?‬
‫לא, בשיבויגן. התפרסמנו בשיבויגן.‬
‫הם אהבו את זה. - סליחה, אמרת שתעזור לי?‬
‫אז בצילומים בוואן‬
‫ג'ון המשיך להעלות רעיונות וג'ון יוז המשיך להעלות רעיונות.‬
‫יש לי ריח של חולדה?‬
‫מה הריח של חולדה?‬
‫זה ריח רע מאוד.‬
‫הייתי בפסטיבל פירוגי ו...‬
‫כנראה בחדר ההלבשה. נכנסנו פנימה...‬
‫כמעט התעלפנו.‬
‫שאלנו את הכומר מה זה‬
‫והוא אמר שחולדה נכנסה לקיר ומתה שם לפני חודש‬
‫ונרקבה.‬
‫ו...‬
‫זה ריח של חולדה?‬
‫אם את מריחה את זה,‬
‫זה מפני שתליתי את המעיל ממש על הקיר שם.‬
‫למה נתת לי להריח את זה?‬
‫טבלתי אותו באפטרשייב.‬
‫כל המעיל עם אפטרשייב,‬
‫ועכשיו כל מיני ריחות בוקעים ממנו.‬
‫מצטער. - זה בסדר.‬
‫כשצופים בסרט, יש בו מעט מאוד מהאלתור שלי.‬
‫אבל ג'ון, הוא היה כל כך כייפי.‬
‫זאת באמת הופעה של כוכב,‬
‫וזה מי שג'ון קנדי היה.‬
‫וזה...‬
‫וההמונים שצפו בסרטים האלה...‬
‫זה מה שהם קיבלו,‬
‫והם התאהבו בג'ון קנדי.‬
‫אתה יודע, ביטאת את זה טוב יותר‬
‫ובצורה מעניינת יותר מכל מי שאי פעם דיברתי איתו, ג'ון,‬
‫כי לא רק שאתה צריך להיות אדם יצירתי,‬
‫אלא גם איש עסקים.‬
‫בימים אלה, אם אתה לא... אם אתה לא איש עסקים, הלך עליך.‬
‫אם אתה רק שחקן,‬
‫רוב הסיכויים שלא תצליח.‬
‫אם אתה רק תסריטאי, לא תצליח.‬
‫גם אם אתה טוב, גם אם אתה מבריק?‬
‫זה ייקח יותר זמן.‬
‫אז הוא היה בשיא הקריירה שלו,‬
‫ופתאום צצה הזדמנות‬
‫לקנות את "טורונטו ארגונאוטס"‬
‫עם ויין גרצקי וברוס מקנול.‬
‫זה היה כמו חלום שמתגשם מבחינתו.‬
‫זאת קבוצת פוטבול בטורונטו,‬
‫חלק מליגת הפוטבול הקנדית.‬
‫ליגת הפוטבול אידיאלית לשווקים מסוימים‬
‫שלא יקבלו קבוצה באן-אף-אל‬
‫וזה מותג פוטבול מלהיב מאוד.‬
‫אני מקדם את זה, דיק.‬
‫מצטער. - זה בסדר.‬
‫תכף תראה מספרים לרכישת מנויים מוקרנים בתחתית המסך.‬
‫עוד יש מקומות טובים, חברים, בבקשה, בואו לסקיידום.‬
‫הוא חילק חתימות‬
‫- קלווין פרנסטר, חבר -‬
‫והצגתי את עצמי בשמי, "אני התאקל הימני."‬
‫והוא הסתכל עליי ואמר, "אני יודע מי אתה.‬
‫"אין צורך להציג את עצמך."‬
‫ג 'ון היה כמו חלק מהקבוצה,‬
‫במקום לעמוד בצד עם כולם.‬
‫הוא ישב על הספסל,‬
‫ולפעמים הוא רץ למגרש‬
‫כדי לעזור לשחקנים פצועים.‬
‫שאר פמליית הבעלים של הארגונאוטס יושבת בתא החמים,‬
‫אבל ג'ון קנדי האמיץ מתמודד עם מזג האוויר.‬
‫אתה צודק, אנחנו מתמודדים פה.‬
‫ג'ון קרע את התחת באותה שנה‬
‫כדי להפיח חיים בקבוצה,‬
‫לארגן את המופעים במחצית.‬
‫האחים בלוז הופיעו בערב הפתיחה הראשון.‬
‫הוא השקיע בזה הכול.‬
‫אתה הבעלים של קבוצת ההוקי?‬
‫לא, זאת קבוצת פוטבול.‬
‫"ביתנו ומולדתנו"‬
‫הארגונאוטס עלו לגביע גריי, שהוא הסופרבול של קנדה.‬
‫אז ג'ון ארגן שכולנו נטוס לגביע גריי באותו בוקר‬
‫במטוס האל-איי קינגס של ברוס מקנול.‬
‫הם חיכו שהוא יגיע וייצא למגרש.‬
‫אפשר היה לשמוע את רעש הקהל.‬
‫היו שם 50,000 אנשים.‬
‫"גבירותיי ורבותיי, ברוס מקנול,‬
‫"ויין גרצקי וג'ון קנדי."‬
‫והקהל יצא מכליו.‬
‫ודני הביט בו ואמר, "תראו אותו.‬
‫"הוא ג'וני טורונטו."‬
‫הוא הפך לבחור שהוא חשב שיהיה‬
‫ושכולנו צחקנו עליו.‬
‫כל מה שקרה קודם, היית בצילומים.‬
‫היית בסרטים, היית עם החברים שלך,‬
‫ופתאום זה עלה לרמה אחרת.‬
‫הכול היה מוגבר.‬
‫היו יותר אנשים,‬
‫יותר אירועים.‬
‫מפיל את הקוורטרבק כשוויל ג'ונסון...‬
‫כשהתקרבנו יותר, הוא פשוט סמך עליי יותר ויותר,‬
‫שאני מישהו שאפשר לדבר איתו‬
‫ושלא אאכזב אותו.‬
‫הוא התחיל לשתף אותי בדאגות שלו לגבי הקולנוע.‬
‫הוא היה ממוקד בקבוצת הפוטבול,‬
‫ולא היו לו שום פרויקטים.‬
‫אבל הציעו לו לשחק בסרטים,‬
‫והוא תמיד היה אומר לי, "אין עבודה."‬
‫"הם יאהבו אותי, הם יעסיקו אותי?‬
‫"אוכל למצוא עוד עבודה?"‬
‫חוסר הביטחון של ג'ון‬
‫בצבץ כל הזמן.‬
‫גדלתי עם מישהו שכבר היה שחקן מצליח,‬
‫שהצליח בתעשייה.‬
‫הדבר הגדול שהוא הסתיר‬
‫היה שהוא לא האמין בעצמו.‬
‫זה כל כך אנושי.‬
‫דיברנו הרבה על הבריאות הנפשית שלו‬
‫והלחצים עליו‬
‫וניסינו ללמוד מה גרם לזה.‬
‫למה עכשיו? למה זה התחיל? נראה שזה התחיל ב-91'.‬
‫אז היה לו מוסר עבודה אגרסיבי כדי לארגן דברים.‬
‫כל החיים שלי הוקדשו לניצחון.‬
‫וכשכל החיים שלך מוקדשים לזה,‬
‫אתה חייב להמשיך לנצח.‬
‫אתה נלכד במכונת התנועה הנצחית הזאת‬
‫כשזה מגיע להוליווד,‬
‫אז הם שמים אותך על גלגל אוגרים‬
‫שצריך להמשיך לרוץ עליו‬
‫ולהמשיך עוד ועוד.‬
‫ואתה מתחיל להרגיש את הלחץ,‬
‫במיוחד אם אתה מתחיל ללהטט בין כמה דברים בו זמנית.‬
‫למשל, אתה יכול ללכת על השטיח האדום‬
‫עם פרס אוסקר ביד‬
‫כשאתה בשיא הקריירה שלך‬
‫והשאלה הראשונה ששואלים אותך היא, "מה תעשה עכשיו?"‬
‫אם אגיד לך את השם של האיש החשוב,‬
‫אז זה ביי-ביי, דינו.‬
‫הסוף שלי.‬
‫כמו כדור בראש שלי, מבין?‬
‫אתה עכבר שנלחם בגורילה.‬
‫אם נשארים בהוליווד די זמן,‬
‫כולם משתגעים או מתנהגים כמו חארות.‬
‫או שבסוף הם מתים.‬
‫כולנו דאגנו קצת לג'ון מבחינה בריאותית.‬
‫הרגשנו את זה.‬
‫הוא פשוט היה גדול, הגזים בכל דבר,‬
‫וקצת דאגנו לו בגלל זה.‬
‫חבר אחד כתב לו מכתב‬
‫שהוא מודאג מהמשקל שלו.‬
‫ג' ון הוציא את שמו מפנקס הכתובות שלו.‬
‫במילים אחרות, הוא מחק אותו.‬
‫אני זוכר שג'ון החליף רופאים כמו שעישן בשרשרת.‬
‫הוא היה הולך לרופא שהיה אומר לו,‬
‫"אתה חייב לרזות ולהפסיק לשתות."‬
‫ג'ון לא רצה לשמוע את זה.‬
‫מישהו לחץ עליך פעם בגלל המשקל‬
‫ואמר, "למה שלא תרזה?"‬
‫זה מדאיג אותך? - לא, לא ממש.‬
‫אני חושב שזה מטריד אחרים יותר ממה שזה מטריד אותי.‬
‫זה מפריע לך? - זה לא מפריע לי...‬
‫אני שואל כי אתה העלית את זה.‬
‫תהיתי אם זה הטריד אותך.‬
‫בקצב שהוא התנהל, הופעל לחץ על הלב.‬
‫דאגתי, כי אני תמיד קניתי לו בגדים.‬
‫ובכל פעם הייתי אומרת, "אוקיי, זאת מידה אקס-אקס,"‬
‫ואז עברנו לאקס-אקס-אקס, ולאקס-אקס-אקס-אקס-אקס.‬
‫ואני הייתי אומרת, "טוב, זה קשה.‬
‫"ג'ון, זה לא טוב."‬
‫יותר רחוק.‬
‫אני זוכר שבאותה תקופה הוא עמד לביים את הסרט הראשון.‬
‫- דון לייק שחקן -‬
‫הוא נקרא "בן ערובה ליום אחד".‬
‫תעוף איתי.‬
‫בסדר. - אתה לוקח ואז מסדר את זה.‬
‫אני זוכר בבירור ליל צילומים אחד.‬
‫הוא אמר, "בוא לקרוואן, נשכתב את הסצנה."‬
‫ואני אמרתי, "מה? וואו. נשכתב אותה? טוב."‬
‫אז עכשיו אנחנו בקרוואן, והוצאנו את התסריט,‬
‫ושינינו את כל הסצנה,‬
‫ואז אמרתי, "אבל ג'ון,‬
‫"יש עוד אנשים שישחקו בסרט הזה.‬
‫"אנחנו פשוט נזרוק...?" "הם יסתדרו."‬
‫אקשן!‬
‫אבל עם ג'ון, אתה רוצה להצטיין בשבילו.‬
‫אתה רוצה שזה יהיה טוב לו כי הוא מת על זה.‬
‫וידעתי כמה הוא השקיע בשכתובים‬
‫וזה היה עם כל הסצנות.‬
‫אני חושב שהנטל של כל מה שהוא עשה‬
‫הכריע אותו.‬
‫הייתה לו משפחה והיו לו ילדים.‬
‫הוא לא אהב להשאיר את הילדים שלו לבד כשצילם סרט.‬
‫היה לו קשה.‬
‫היי, אבא. - היי.‬
‫היית בכל כך הרבה סרטים מצליחים ובכמה כשלונות.‬
‫כן, היו כמה מבקרים שירדו עליי, וזה רק הוגן.‬
‫למה, למשל? - בדרך כלל חומר גרוע.‬
‫או "שוב הוא, ביותר מדי סרטים."‬
‫מפני שהוא כבר זכה להצלחה גדולה,‬
‫הוא ניסה לקדם אנשים.‬
‫אבל אתה לא באמת יכול לקדם אנשים בקלות כזאת.‬
‫אתה חושב שאתה עושה טובה.‬
‫אי אפשר לעשות טובה לאנשים. זה מוזר.‬
‫באמת עברתי תקופה שבה עשיתי הרבה טובות.‬
‫"כן, אני אשתתף." "אתה מוכן?" "בטח."‬
‫בלי לחשוב, לתת ללב להוביל.‬
‫עשיתי את זה מתוך נאמנות ומתוך ידידות.‬
‫היית בכל כך הרבה כשלונות.‬
‫אוף.‬
‫ראית את זה? - לא.‬
‫חוץ מהמסקנה... - זה מדכא.‬
‫לא, המסקנה היא, "למרות זאת כולם אוהבים אותו."‬
‫הייתי בכמה סרטים שלא התקבלו טוב.‬
‫לא הייתי אומר שהם נכשלו.‬
‫אז בחרת לא טוב או... - לא, אני...‬
‫בסופו של דבר אתה הופך לגרסה ממוסחרת של משהו‬
‫ואנשים באים אליך‬
‫ואומרים, "בוא נעשה את זה.‬
‫"אפשר לעשות גרסה מצוירת."‬
‫וג'ון אמר, "בואו נעשה את זה."‬
‫זהו. בפרק הבא של מחנה קנדי.‬
‫רדיו קנדי בכיכובו של ג'ון קנדי.‬
‫אני זוכר שעמדתי מחוץ לאיצטדיון והיו שם אלפי מעריצים,‬
‫וג'ון בטח עמד שם‬
‫שלוש או ארבע שעות וחילק חתימות,‬
‫ואז טס לקצה השני של המדינה ותמך בעוד קבוצות פוטבול.‬
‫ידעתי שהנסיעות גבו ממנו מחיר כבד כי הוא לא קיבל עליהן תשלום.‬
‫הוא רק הגיע, פגש אנשים.‬
‫הוא לא היה חייב,‬
‫אבל הוא עשה את זה כי ביקשו ממנו.‬
‫תודה רבה.‬
‫למישהו כמו ג'ון,‬
‫כמו שאמרתי, פגשתי אותו רק יום אחד,‬
‫אבל ראיתי אותו נותן לכולם,‬
‫וראיתי אותו נהנה‬
‫מהזוהר שהוא פיזר סביבו.‬
‫זה גרם לו להרגיש טוב לתת הרבה לאנשים.‬
‫כולל לי. מי אני בכלל?‬
‫סתם בחור שהסיע אותו מנמל התעופה.‬
‫הסיכון בעסק הזה הוא שזה מאוד לא בריא למי שמשמח אחרים,‬
‫כי אם אתה משמח אנשים,‬
‫הם ייקחו את כל מה שיש לך ויבקשו עוד.‬
‫ואין לזה סוף.‬
‫זאת כוס קפה ללא תחתית.‬
‫אולי הצורך לאכול ולשתות כל כך הרבה‬
‫נועד לדכא חרדה.‬
‫חרדה, מה זה?‬
‫אם אתה אוכל את הרגשות שלך כל החיים,‬
‫שותה את הרגשות שלך, מעשן את הלחץ,‬
‫זה מופיע בדרך זו או אחרת,‬
‫וזאת מערכת אזעקה,‬
‫שאומרת, "היי, משהו השתבש."‬
‫היה עומס על הנפש.‬
‫כשהוא טס, בנמל התעופה היו לו התקפי פניקה.‬
‫היינו יורדים מהמטוס והיו שם המון אנשים.‬
‫היה לו קשה לנשום.‬
‫הכול נספג בתוכו.‬
‫היה קשה לראות את זה כי לא ידעת מה הבעיה,‬
‫אבל הוא נלחץ.‬
‫ אז אמרנו, "אל תעצבנו את אבא."‬
‫מסיבה כלשהי היינו עוברים ממסעדה אחת לשנייה.‬
‫ופתאום ג'ון היה מסתכל מסביבו שוב ושוב.‬
‫אפשר היה לראות שמשהו לא בסדר‬
‫והוא היה צריך לשבת, להסדיר את הנשימה ולהירגע.‬
‫הוא לא באמת הסביר מה קרה.‬
‫לא, לא.‬
‫ואני לא טיפוס שישאל.‬
‫אני לא רוצה לדעת.‬
‫אף אחד לא הלך לפסיכולוג.‬
‫אולי באפר איסט סייד בניו יורק,‬
‫אבל לא בטורונטו.‬
‫ג'ון קלט אנשים אחרים ומה הם צריכים,‬
‫והוא יצא מגדרו.‬
‫אולי זה מנגנון הגנה, מי יודע?‬
‫אבל זאת גם דרך בריאה יותר לחיות‬
‫מאשר ללכת לאיבוד בראש שלך?‬
‫אם הוא היה בן חמש כשאבא שלו מת,‬
‫ואז גדל עם חבורת אנשים‬
‫שלא רוצים להכיר בכך אפילו לרגע?‬
‫כן, בטח. גם אני הייתי סובל מחרדות.‬
‫יש כמה דברים שפשוט מכאיבים.‬
‫ואתה לא יכול להפיג את הכאב.‬
‫אין סגירת מעגל לדברים מסוימים.‬
‫ג'ון התקשר אליי ואמר, "אני נכנס לשותפות‬
‫"עם אחד האנשים הכי הגונים שפגשתי בהוליווד, ברוס מקנול."‬
‫- מקנול מודה בהונאה -‬
‫אבל בסופו של דבר, ברוס מקנול נשלח לכלא על הונאה בנקאית.‬
‫ברוס הודה באשמה כי הוא אשם.‬
‫ברוס ניסה למכור את הקבוצה,‬
‫וג'ון היה הרוס מפני שברוס לא התקשר אליו‬
‫כי ברוס תמיד הבטיח שיתקשר אליו ישירות.‬
‫- בין פשעיו: בגידה -‬
‫זה מעלה באוב מחשבות כמו "זה אבא שלי. הוא אכזב אותי.‬
‫זה כואב. כאב עמוק.‬
‫ג'ון היה מאוד רגיש.‬
‫הוא ראה הרבה.‬
‫הוא הרגיש הרבה.‬
‫הוא התחיל לחוות חרדה כרונית משתקת.‬
‫הוא סבל מזה כל היום.‬
‫אתה לא ממש אוהב ראיונות, זה לא נוח לך?‬
‫כפי שאתה יכול לראות, כרגע אני לא כל כך טוב בהם.‬
‫אני קצת נוקשה.‬
‫היו ימים גרועים יותר.‬
‫הוא לא הצליח להירדם.‬
‫אז הוא באמת סבל והיה צריך לגלות מה יש לו,‬
‫והוא לא רצה לקחת תרופות,‬
‫הוא רצה להבין מה קורה לו.‬
‫אתה יכול לעשות לנו סיור קטן בצד האפל של האישיות שלך?‬
‫יש דברים בך שאתה לא אוהב. יש משהו?‬
‫זה מביך. להמשיך הלאה?‬
‫כן, אתה יכול להמשיך הלאה.‬
‫אוקיי. - הבא בתור, בבקשה.‬
‫הוא הלך לטיפול.‬
‫הוא שיתף אותי במה שהוא למד‬
‫על שורש החרדה ומה הגורם שלה.‬
‫ואנשים לא מדברים על זה‬
‫אבל כל כך הרבה אנשים סובלים מזה.‬
‫אנשים מסתירים את הטיפול שלהם. ככה זה היה פעם.‬
‫כיום הרבה מדברים על זה.‬
‫אבל לכבוד הוא לי לומר שאבא שלי הוא הסיבה לכך שהלכתי לטיפול.‬
‫הצלחתי לעבוד על עצמי‬
‫כי הוא הלך לטיפול.‬
‫אתה רק מאחל לכל מי שאתה אוהב,‬
‫שיוכלו לקבל את עצמם‬
‫ושהענן השחור מעליהם‬
‫יוכל להיעלם.‬
‫כשפגשתי אותו לראשונה‬
‫ברור שהתאהבתי בכישרון שלו.‬
‫זאת קומדיה חסרת מאמץ.‬
‫היא כל כך אמיתית, והיא נובעת מלב רחב.‬
‫"שיירה מזרחה" עלתה.‬
‫הוא הכניס אותי לסדרה והייתי אסיר תודה על כך. ‬
‫והוא ואני טסנו לדורנגו.‬
‫אז הוא כן דאג לעצמו‬
‫כי היה איתו דיאטן,‬
‫וחשבתי שזה נהדר.‬
‫אני לא יודע למה הם טסו רחוק לדורנגו.‬
‫היה קשה מאוד לצלם שם.‬
‫מסביבנו היו אנשים עם מקלעים‬
‫שהגנו עלינו.‬
‫ג'ון לבש הרבה שכבות‬
‫והיה ממש חם.‬
‫החול היה... אחרי כמה זמן זה מציק.‬
‫ברגע שאתה עולה על הסוס, אתה לא רוצה לרדת ממנו.‬
‫יש הרבה אנשים, הרבה צילומים.‬
‫זה לא היה חומר טוב לקומדיה.‬
‫הצד הקומי היה קצת מטורלל.‬
‫הבדיחות חזרו על עצמן‬
‫וזה נהיה מתסכל.‬
‫אני זוכר בוקר אחד שהלכנו לאתר הצילומים.‬
‫הוא פשוט אמר, "חכה רגע, חכה רגע."‬
‫שאלתי, "מה קורה?"‬
‫והוא אמר, "אני... יש לי התקף חרדה."‬
‫שאלתי, "אתה רוצה לחזור לקרוואן?"‬
‫"לא, אני לא רוצה שיידעו שאני חולה.‬
‫"אני לא רוצה לעכב את הסרט.‬
‫"אני לא רוצה שיסתכלו עליי."‬
‫אנחנו רחוקים. הוא לא עם המשפחה,‬
‫והוא מפחד.‬
‫עשינו סרט לפני כמה שנים וידעתי שהוא רומז אליו.‬
‫הוא היה צריך לבטח את עצמו כדי לעשות את הפרויקט.‬
‫אז הוא ידע שאנשים צופים בו.‬
‫ידעתי שהוא לא רוצה שיתמקדו בו,‬
‫כי כנראה לקראת סוף כל הפקה,‬
‫אנשים שאלו, "ג'ון ישרוד את זה?"‬
‫יום הצילומים האחרון נגמר מאוחר.‬
‫אתה עייף, נכון? אתה הרוס, אתה רק רוצה הביתה,‬
‫ואז, אתה יודע,‬
‫תגיד לו שסיימנו ואנחנו יורדים מהסוסים.‬
‫זה היה ב-2:30 בבוקר.‬
‫הוא היה לגמרי לבד בבית הגדול.‬
‫ואז שמעתי איך מצאו אותו,‬
‫וזה נראה כאילו הוא ישב בצד המיטה‬
‫ופתח את התנ"ך‬
‫וקרא בו ופשוט מת על המיטה.‬
‫אבל אני זוכר שחשבתי‬
‫איך הוא ניסה למצוא את הבית.‬
‫חלמתי חלום...‬
‫לפני שהוא מת.‬
‫היינו מחוץ לדלת,‬
‫ואני הייתי עם ג'ניפר וכריסטופר.‬
‫וג'ון מת בחדר השני.‬
‫כן, הוא עזב...‬
‫אחד הבדרנים המפורסמים ביותר בקנדה, ג'ון קנדי, מת בגיל 43.‬
‫הוליווד מגיבה לחדשות המזעזעות.‬
‫מותו הפתאומי של ג' ון קנדי...‬
‫הוא היה אחד המייסדים‬
‫של להקת סקנד סיטי בטורונטו‬
‫וכיכב בתוכנית הטלוויזיה‬
‫וביותר מ-30 סרטים.‬
‫לפני מותו הותיר ג'ון קנדי רושם עז,‬
‫במיוחד על האנשים כאן בדורנגו, מקסיקו,‬
‫מפני שבמהלך הצילומים,‬
‫השחקן עם לב הזהב‬
‫תרם בסתר תרומה גדולה לאחד מבתי החולים המקומיים‬
‫עבור הילדים הנזקקים של העיר.‬
‫כמה כסף הוא נתן להם? - אני לא יודע.‬
‫הוא לא דיבר על זה, אבל ידעתי שהוא נתן קצת כסף.‬
‫הוא ניסה לשמור על זה בסוד? - כן.‬
‫כשאנחנו מעלים זיכרונות על ג'ון,‬
‫זה עמוק,‬
‫כי אני חייב לחזור לעבר ולחיות את זה מחדש.‬
‫אני חייב להחיות את הדמיון שלי,‬
‫את מה שהיה. מה שאני זוכר ומה שלא.‬
‫אז ברגע ששמעתי שג'ון איננו,‬
‫ירדתי מהכביש.‬
‫עליתי על הדשא של מישהו.‬
‫כמעט פגעתי בגמד גינה ובפלמינגו ורוד.‬
‫אז כיביתי את מנוע הטנדר‬
‫וישבתי שם, המום.‬
‫ואז הציף אותי מבול של זיכרונות‬
‫מהאיש הנפלא הזה והכישרון שלו, והזמן שבילינו יחד.‬
‫חשבתי שאפגוש אותו שוב.‬
‫אתה מבין? לכן הייתי עצוב.‬
‫חשבתי, "כן, זה יהיה כיף. "עכשיו הוא יראה שגדלתי."‬
‫ציפיתי ליום כזה.‬
‫וזה נגזל ממני.‬
‫התקופה ההיא מטושטשת.‬
‫החוורתי, התאבנתי.‬
‫ואני זוכרת שאימא אמרה שמותר לבכות.‬
‫אתה אמור להתבגר ואז לחוות אובדן.‬
‫אתה יכול להבין את החיים והמציאות,‬
‫וילד לא באמת צריך לעבור את זה.‬
‫אבל זה קורה יותר מדי ליותר מדי אנשים.‬
‫אני פשוט מישהו שחווה את זה וחי עם זה במשך כל חיי.‬
‫חלמתי עליו יותר משחלמתי על ההורים שלי אחרי שהם מתו,‬
‫ואחד החלומות הראשונים שהיו לי על ג'ון,‬
‫רק בילינו וצחקנו ודיברנו ושיחקנו,‬
‫באווירה משוחררת ומצחיקה.‬
‫ואז אמרתי משהו כמו,‬
‫"למה היית צריך למות?"‬
‫והוא אמר, "למה הזכרת את זה?"‬
‫אלוהים, ברוח של אמון וביטחון‬
‫אנו מקדישים לך את התפילות והבקשות.‬
‫אנו מבקשים שתאזין להם, אדוננו.‬
‫מי אני שאדבר על ג'ון קנדי?‬
‫אני אגיד לכם. אני אחת ממיליוני האנשים‬
‫שג'ון קנדי וחייו נגעו בחיי והעשירו אותם.‬
‫אני יודעת שלכולכם יש סיפור.‬
‫ביקשת ממנו חתימה והוא עצר כדי לדבר עליך.‬
‫ניגשת לאודישן לסקנד סיטי וג'ון חייך וצחק כשצפה בך.‬
‫לא התקבלת לעבודה, אבל יצאת משם וחשבת,‬
‫"מה הם יודעים? ג'ון קנדי חושב שאני מצחיקה."‬
‫עבדת בטיסה של אייר קנדה‬
‫כשג'ון טס לאל-איי‬
‫והזמן ממש טס.‬
‫עבדת באטליז, בחנות הדגים, בשוק, בחנות המשקאות‬
‫כשג'ון הזמין את מרכיבי הארוחה לחבריו‬
‫ואתה הקדשת לו את הזמן, לא רק כדי לתת שירות טוב,‬
‫אלא כדי שג'ון יישאר שם קצת.‬
‫הוא ישב בבר שלך והבר היה עמוס‬
‫כי אף אחד לא הלך עד שג'ון קנדי הלך הביתה.‬
‫אולי הוא אהב לחגוג,‬
‫או שהוא ידע שלא יזיקו לך עוד לקוחות.‬
‫ביליתי כמעט כל שעת עבודה,‬
‫מאות ערבים וסופי שבוע עם ג'ון במשך כמעט 10 שנים.‬
‫אז איפה הפרטים של הימים ההם?‬
‫כשאני חושבת על ג'ון,‬
‫זה לא במונחים של פרטים.‬
‫אני חושבת על ג'ון במונחי התמונה הגדולה.‬
‫אחרי בית הלוויות, אנחנו נוסעים לבית הקברות‬
‫ואני במכונית עם כמה נושאי ארון אחרים,‬
‫ופתאום‬
‫אני מסתכל מהחלון ואני רק אומר, "חבר'ה,‬
‫"איפה התנועה?"‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫סגרו את כביש 405 לכבוד הלוויה של ג'ון,‬
‫וראית שוטרים מצדיעים בכל צומת.‬
‫אתה יודע שהצלחת כשסוגרים בשבילך כבישים מהירים.‬
‫עשו את זה רק פעמיים קודם לכן,‬
‫פעם אחת לאפיפיור ובפעם השנייה לנשיא.‬
‫חג הודיה שמח, ניל.‬
‫אוקיי.‬
‫בסרט "תקועים בדרך",‬
‫זה בסוף.‬
‫הדמות שלי מוכנה להרים ידיים.‬
‫הוא ילך הביתה.‬
‫"היה טוב. "יצא לי להכיר אותך, יופי."‬
‫ואני עוזב אותו ואני מתחיל לחשוב‬
‫שזה לא הגיוני שהוא חוזר לאשתו.‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫ואני מסתובב וחוזר.‬
‫להזמין אותו הביתה.‬
‫ג'ון קנדי הוא אדם שיסתכל לך בעיניים‬
‫ויהיה כל כך איתך באותו רגע‬
‫שבזכותו אתה תרגיש‬
‫אתה היצור הכי מרתק בעולם.‬
‫הוא כזה אדם מהשורה,‬
‫ואנחנו אוהבים שאדם מהשורה הופך לכוכב‬
‫מפני שאנחנו השקענו בו.‬
‫אם לא הייתה לו כזאת שמחת חיים,‬
‫לא הייתם מתגעגעים אליו כל כך.‬
‫אבל היו לו כזאת נוכחות וכזה קסם‬
‫שלקחת את זה מאיתנו זה היה פשוט חטא.‬
‫יש בעולם סוסים,‬
‫אבל נדיר לפגוש חד קרן.‬
‫ואני חושב שזה מה שזה,‬
‫שהוא היה יצור ייחודי‬
‫שהשאיר את חותמו בנשמתך.‬
‫אתה בחור די מצחיק.‬
‫תודה.‬
‫וגם אתה.‬
‫זה דבר נחמד להגיד למישהו, אתה בחור מצחיק.‬
‫זה יותר טוב מלומר שאתה אידיוט.‬
‫אני מעדיף את הבחור המצחיק.‬
‫"אתה חמור." "תודה."‬
‫"אתה בחור מצחיק." "תודה רבה. אני מעריך את זה."‬
‫אמרתי לך שזה קשה.‬
‫ממש קשה לדבר על קנדי,‬
‫כי חוץ מהסיפור על הסצנה אחת‬
‫שבה הוא ממש הגזים כמו משוגע,‬
‫אין לי שום דבר רע להגיד עליו.‬
‫אם זה הדבר הכי גרוע שאי פעם קרה...‬
‫אפשר לחקוק את זה על מצבה.‬
‫"דרך אגב, הוא ממש הגזים בסצנה הזאת."‬
‫בואו לא נשכח.‬
‫כולם אהבו אותו,‬
‫אבל סידני פולאק התבאס ממנו.‬
‫תחזרו.‬
‫אורנג' ויפ, אורנג' ויפ, שלושה בקבוקי אורנג' ויפ.‬
‫אחד הקומיקאים הכי מוכשרים.‬
‫חסר לך שנישקת לי בתחת.‬
‫זה מה שרציתי לומר.‬
‫כן? למה לא?‬
‫עשית סימן מציצה על התחת שלי,‬
‫תקבל תביעה מהעורך דין שלי.‬
‫איפה הרישיון?‬
‫לא שם.‬
‫לא, עוד כסף, עוד כסף.‬
‫מה זה ליד שטר העשרה דולר?‬
‫רישיון?‬
‫אתה בסדר? המשפט מדאיג אותך? - תגיד מתי.‬
‫זה מספיק.‬
‫לינקולן, שירות הקניות הכי גדול בשיקגו,‬
‫קונה כמויות גדולות של שטיחים ממפעלים.‬
‫האדם הכי טוב שפגשתי בחיים הוא ג'ון קנדי.‬
‫הוא היה המלאך שלי.‬
‫הוא השפיע על חיי.‬
‫אבל בקרוב מאוד ג'ון קנדי יעשה‬
‫את כל התפקידים הגדולים שצ'רלס לוטון עשה.‬
‫הוא שחקן פנטסטי.‬
‫תקשיב לאימא. - אני מקשיב.‬
‫אנחנו מחליפים מתנות ואז יושבים וקוראים סיפורים.‬
‫אתם מחליפים גרביים?‬
‫אתם עושים את זה בחג המולד?‬
‫מחליפים גרביים. - כן?‬
‫כן, הגברים עושים את זה.‬
‫הגברים במשפחה היו מחליפים גרביים אחד עם השני.‬
‫אף פעם לא שמעתי על זה.‬
‫לא כולם עושים את זה? - מה זה אומר?‬
‫פשוט מורידים את הגרביים ונותנים אותם לזה שיושב לידך.‬
‫או לדוד שלך, לבן דוד, מי שזה לא יהיה.‬
‫וזה מתוכנן?‬
‫כן, כל חג מולד.‬
‫זה הדבר הראשון שעושים כשקמים.‬
‫אתה רוצה לפגוע בי?‬
‫קדימה, אם זה יעשה לך טוב.‬
‫אני מטרה קלה.‬
‫בפעם הראשונה זה זמן רב, אני אוהב את עצמי.‬
‫אשתי אוהבת אותי.‬
‫הלקוחות שלי אוהבים אותי כי אני הדבר האמיתי.‬
‫אתה מקבל מה שאתה רואה.‬
‫להתראות. - אוקיי.‬
‫ביי.‬
‫הארגז?‬
‫כן, הארגז.‬
‫הנה הוא.‬
‫תרגום כתוביות: אסנת הדר‬
‫בקרת כתוביות גיא רקוביצקי‬