Downloaded from YTS.LT
Příběh prvních Vánoc.
Připomínáme si ho každý rok. Díky.
Official YIFY movies site: YTS.LT
Možná o něm víte něco málo, možná víte hodně.
Myslel jsem si, že ho znám.
Ale jako mnoho z vás jsem byl malé dítě,
když jsem se o Bibli a příbězích a zázracích v ní začal dozvídat.
Ale ty úplně první Vánoce se mi vždycky zdály důležitější než to ostatní.
Myslím,
že mi byly asi čtyři roky, když mě vybrali
jako pastýře do každoročního církevního představení o zrození Krista.
Můj herecký debut. Měl jsem jedinou repliku:
„Slyšte.“ A celý večer jsem si ji dobře pamatoval,
ale unikal mi signál, zjevení hvězdy,
protože mi pořád padal do očí obrovský turban.
Hra samozřejmě pokračovala, ale já se nehodlal vzdát své velké chvíle.
Hra už sice byla jinde,
ale já zvedl ruku a zařval svou repliku co nejhlasitěji,
čímž jsem hru na chvíli přerušil.
Řekl bych, že matku to docela pobavilo.
Otce už tolik ne.
Ale hra pokračovala a já svou roli odvedl. Příští rok ze mě udělali mudrce,
ale tentokrát jsem nemohl vyslovit dar, který jsme Ježíškovi přinesli: kadidlo.
Prostě mi to nějak nešlo... Pořád mi to nejde.
Lámu si na tom jazyk.
Ale nikdy...
Nikdy jsem na ty večery a na příležitost vystupovat v těch hrách nezapomněl.
Písně, které jsme vyřvávali...
ve mně zůstanou navždy.
Je snadné Vánoce považovat
za nejrušnější období nakupování v roce.
Všechno ubíhá hrozně rychle.
Spojujeme si s nimi Santu Clause, soby,
výzdobu domu, dárečky pod stromkem,
oslavy s rodinou a přáteli.
Na tomto období je mnoho příjemného.
Ale nezapomínejme,
že je to svátek zrození Krista.
Více než třetina světové populace věří, že Ježíš Kristus
patřil k nejdůležitějším osobám v historii.
A přes 2 000 let ho nazývá Spasitelem a Pánem.
Ale jak to začalo?
Jak to bylo doopravdy?
Ten příběh je často zobrazován jako narození dítěte
v útulné stodole, kde ho obklopovala zvířata.
Ale existuje i jiná verze.
Ta začíná těhotnou neprovdanou dívkou,
zostuzeným milencem
a zrádnou cestou následovanou trýznivým porodem v temné jeskyni.
Jak Ježíš přišel na tento padlý svět, je na hony vzdálené tomu,
co tehdejší lidé očekávali.
A je to na hony vzdálené verzi, kterou jsem hrál jako čtyřletý.
Takže ať jste věřící,
nebo skeptici
nebo jen zvědaví na skutečný příběh na pozadí tradice,
zvu vás, abyste se mnou putovali k prvním Vánocům.
KEVIN COSTNER UVÁDÍ: PRVNÍ VÁNOCE
JUDEA, GALILEA, ŘÍMSKÁ ŘÍŠE
Náš příběh začíná na odlehlém místě Římské říše.
Život byl prostý a točil se kolem tradice a rodiny.
Nazaret byla malá vesnice, v níž žilo jen pár stovek lidí.
Můžeme se oprávněně domnívat, že Marie a Josef vyrůstali spolu,
a teď tito kamarádi z dětství dělají zásadnější krok.
Není to svatební obřad, ale je skoro stejně důležitý.
Zasnoubení.
A kdo žádá o zasnoubení s mou dcerou Marií?
Já, Josef, syn Heliho, z rodu Davidova.
A jaká je, Josefe, synu Heliho, cena za to zasnoubení?
Je to 210 týrských šekelů.
Já, Jáchym...
otec Marie...
přijímám!
Marie musela být mladá. V plodném věku.
Kněz diecéze v Heleně v Montaně
V judaismu v té době se ženy vdávaly
v poměrně mladém věku, ve 12 nebo 14 letech.
Archeoložka, raný judaismus
Když se žena zasnoubí, uzavírá se tím smlouva.
V dnešní době by tento pár nemohl podle zákona volit,
ale tehdy museli lidé dospívat rychle.
Od Josefa se očekávalo, že svou nastávající zaopatří.
V období zásnub musel dokázat, že to zvládne.
Zdá se jisté, že se ti dva milovali.
Byl jsi nervózní?
Asi trochu, ale mockrát jsem si to nacvičoval, takže...
Zkoušel sis to nahlas? Kvůli mně? To je milé.
Marie, můžeme se konečně vzít?
Josefe, rozhlédni se.
Všichni dřou, aby nám připravili svatební hostinu.
Víno bude hotové až za tři měsíce.
Za tři měsíce?
Na svatbě víno být nemusí.
Šetřil jsi mi na věno celý rok.
Tři měsíce vydržíš.
Přesně tak. Celý rok.
Trpělivost vede k hlubokému porozumění, ale netrpělivost k hloupým chybám.
My dva nejsme v žádném případě chyba.
Malý národ Hebrejů v Judeji byl jen jedním z mnoha národů
pod nadvládou mocného Říma, vedeného císařem Augustem.
Je známo, že se tato rozsáhlá říše se 45 miliony obyvatel rozprostírala
od současné Británie na západě až po současný Irák na východě.
Byla to nejmocnější síla, jakou kdy svět poznal.
Podle nařízení císaře Augusta, vládce Římské říše,
se každý občan musí nahlásit ve svém rodném městě
na Quiriniovo sčítání lidu!
Registrace začíná za úsvitu!
Řím potřeboval pravidelně spočítat, kolik lidí žije na jeho území.
Byl to obrovský počin.
Odbornice na Nový zákon
Chtěli přesné číslo, aby vybrali víc na daních.
Řím lidem dovoloval uctívat jakéhokoli boha,
pokud uznávali, že pánem je císař.
Indický filozof, spisovatel
Lidé napůl asyrského a napůl židovského původu známí jako Samaritáni
sloužili jako místní policisté.
Židé a Samaritáni se nenáviděli.
Slavné galilejské víno.
To víno je zamluvené, pane.
Tak se mi zdá, chlapče...
že potřebuješ lekci.
Dobrý římský občan by měl být ve všech ohledech...
ke státu štědrý.
Trochu se projedeme.
- Ne! - Marie!
Hej!
Pusťte mou dceru!
Pantero! Dost!
Hloupý surovec. Není divu, že tito lidé vaši rasu nenávidí.
Běž dohlédnout na sčítání!
JERUZALÉM, HLAVNÍ MĚSTO JUDEJE
Judeu už v minulosti dobyli a ovládli jiní nájezdníci,
ale nikdo židovskému národu nevládl takto dlouho.
Judeji vládl loutkový král, kterého Římané tolerovali,
protože dělal jejich špinavou práci.
Král Židů si říkal Herodes Veliký.
Herodes byl král Židů, ale nebyl to nezávislý král
v tom smyslu, jak monarchy vnímáme dnes.
Byl to takzvaný loutkový král.
Veškerou moc měl fakticky Řím.
Herodes má za úkol utlačovat židovský lid
pomocí zastrašování a krutosti.
Herodes byl cynický až do morku kostí.
Neměl vůbec žádný náznak úcty k žádnému z bohů,
ať už to byl bůh Izraele nebo pohanští římští bohové.
Herodes budoval ohromné stavby a přinášel svým římským pánům bohatství.
Josephus napsal, že je dost možné, že Herodes byl šílený.
Herodes byl ztělesněním kultury smrti.
Byl známý přebujelým egem a zlatou korunou
a trpěl chronickou bolestí, která údajně narušovala jeho duševní stav.
Byl paranoidní,
brutální a ochotný udělat cokoli, aby si udržel trůn.
Velice nebezpečný jedinec.
Otče.
Volal jsi mě?
Antipatre.
Dobře.
Pojď.
Pojď ke mně, synu.
Otče...
můžu ti nějak posloužit?
Ano.
Vlastně můžeš.
Zaslechl jsem zvěsti o spiknutí, že mě chceš otrávit.
Otče, to není pravda. Jak ti mohu projevit svou oddanost?
Existuje jeden způsob, jak mě o ní můžeš ujistit.
Cokoli. Prosím.
Hlupáku.
Herodes byl paranoidní.
A Herodova sestra Salome, která byla dost zákeřná,
začala šířit fámy.
Ne!
Cos to udělal?
Co jsi to udělala?
A tak Herodes uvěří, že dva z jeho synů s Mariamné,
kteří byli hlavními uchazeči o jeho trůn,
se ho snaží vystrnadit a převzít vládu.
Je to náš syn!
Tvůj syn.
Tvoje vlastní krev!
Augustus údajně prohlásil:
„Lepší být Herodovým prasetem než jeho synem.“
Marie bylo v té době nejběžnější židovské ženské jméno.
Dospívající dívka z chudé rodiny, která prožívá obyčejný den.
Ale tento den zdaleka obyčejný nebyl
a ona nebyla jen tak nějaká obyčejná Marie.
Zdravím tě, vyvolená.
Pán s tebou.
Anděl Gabriel byl seslán Bohem,
aby Matce požehnané předal poselství.
Neboj se, Marie.
Neboť jsi našla Boží přízeň.
Byl to výjimečný okamžik. Kdykoli v historii vykoupení
přijde lidská bytost do kontaktu s andělem,
projeví tato bytost anděli úctu,
protože anděl vyzařuje milost,
protože anděl vidí Boha tváří v tvář.
To nic.
V Písmu je to konkrétně Gabriel,
kdo přichází a přináší poselství.
A vždycky je tam ta linie, že Bůh bude konat způsobem,
který odporuje intuici, kultuře.
Brazilský kněz Siónské církve
Takže když se Marii zjeví anděl Gabriel,
tím vlastně dospívající dívka
obdrží zprávu, která změní lidstvo.
Počneš a porodíš syna.
Pojmenuješ ho Ježíš.
Bude velkolepý a bude znám jako Syn Nejvyššího.
Pán Bůh mu dá trůn jeho předka Davida
a bude navždy vládnout Izraeli.
Jeho království bude nekonečné.
Ale jak se to může stát?
Jsem panna.
Sestoupí na tebe Duch svatý
a moc Nejvyššího tě zastíní.
Proto i tvé dítě bude svaté
a bude nazváno Syn Boží.
Jsem služebnice Boží.
Kéž se vše, co jsi o mně řekl, vyplní.
Sama Marie se ptá: „Proč sis, Bože, vybral mě?
Vždyť jsem jen tvá pokorná služebnice. Není na mně nic výjimečného.
Nejsem královna. Nepocházím z význačné rodiny.“
Všechny ty takzvané světské hodnoty, které představují úspěch.
Marie nic z toho nemá,
ale má jedno:
ochotu udělat cokoli, co jí Bůh uloží.
Marie je nejvznešenější a nejčistší lidská bytost.
Když ji anděl pozdravil,
neřekla: „To není možné.“
Ale: „Jak je to možné?“
A anděl Gabriel jí řekl:
„Moc Nejvyššího, Duch Svatý tě zastíní.“
Tohle je naplnění proroctví v knize Izajáš, o panně, která počne
a porodí Syna Božího, Emanuela Krista.
A toto je zlomový bod v dějinách lidstva.
Mezi Bohem a lidstvem existoval předěl.
Bůh se touží lidstvu přiblížit, ale je mezi nimi mezera.
A ta mezera se musí zaplnit nebo překlenout mostem.
A teď je tím mostem lidská bytost.
A tím mostem je Bůh Syn.
Bůh nám chtěl ukázat, jaký je.
Snažíme se dokázat svou velikost...
Kněz a spisovatel
...a Bůh říká: „Ale já si vybírám neurozené.“
Duše má velebí Pána.
Tohle je něco převratného.
Mluvíme tady o tom,
že poprvé je Bůh v člověku.
A můj duch jásá v Bohu, mém spasiteli.
Marie věří, že Bůh plní svůj slib,
že spasí svůj lid skrze Mesiáše.
A mít dítě,
z něhož vyroste Mesiáš, Pomazaný, král,
je příslib Písma svatého.
Ta ochota odevzdat Bohu všechno...
Byla tím pravým člověkem
v tom smyslu, že věřila,
že Bůh dokáže to, co je nemožné.
Marie nežádala, aby se stala matkou Syna Božího,
ale byla Bohu k dispozici.
Bůh viděl její srdce služebnice, její věrnost,
a ona ho uposlechla.
Ale poslušnost může mít svou cenu.
A pro Marii ta cena představovala její pověst,
její budoucí sňatek s Josefem a dokonce i její život.
Římská říše zasahovala do života ostatních populací.
Tyto populace si často mohly ponechat svůj vlastní jazyk a místní zvyky,
ale musely platit daně, vždycky šlo o daně,
centrální vládě, která bohatla.
Do řady!
Všichni do řady!
Seřaďte je!
Marie se doslechla, že její sestřenice Alžběta také nedávno otěhotněla,
a spěchala jí na pomoc.
Dělej.
Matka požehnaná je skvělý příklad následovnictví,
když se zeptáme, co udělala, poté co ji navštívil anděl Gabriel.
Spěchala přes hornatou krajinu,
aby navštívila Alžbětu a pomohla jí.
Aby sloužila Alžbětě v jejím těhotenství.
Marie!
Josefe.
Kam jdeš?
Navštívit sestřenici Alžbětu.
Teď?
Co naše svatební přípravy?
Všechno se změnilo.
Změnilo?
Co se změnilo?
To nemůžu říct.
Ještě ne.
Marie, nechápu, co se děje,
ale doprovodím tě.
Není bezpečné cestovat sama.
- Řeknu to otci a půjdu s tebou. - Josefe.
Cestuji s ostatními.
Na tu cestu musím bez tebe.
Modlím se, aby ti Pán odhalil proč.
Do řady, chlapče.
Moje rodina není z Nazaretu.
Tak to ty a tvoje rodina vypadněte tam, odkud jste,
a nahlaste se do konce konzulárního roku.
Poté, co Marie stráví počátek těhotenství se svou sestřenicí Alžbětou,
vrací se domů do Nazaretu.
Nosí v sobě dítě
a příběh o tom, jak se tam ocitlo.
Byly jí jasné dvě věci.
„Bůh to vyřeší.“ Tohle jasně říká v Magnificatu.
Ví: „Budou mne blahoslavit všechna pokolení.“
Říká tohle,
ale myslím, že také chápe:
„Pokud mi lidé neuvěří,
budou mě považovat za hříšnou.“
Z židovského úhlu pohledu,
v ultrakonzervativní společnosti, v níž žili podle farizejského práva,
pokud by byla odsouzena jako cizoložnice,
byla by jistým způsobem odsuzována a odsouzena ke smrti ukamenováním.
Ale je to mladá žena, která je velmi přesvědčená, a říká si:
„Tímto si musím projít,
tuto roli musím sehrát, abych naplnila slovo Boží.“
Marie, cos to udělala?
Vysvětlím ti to.
Kdyby vám dospívající dívka
řekla, že v sobě nosí Božího syna a pořád je panna,
věřili byste jí?
Její matka, rodina nastávajícího manžela i nastávající manžel
museli čelit stejné otázce.
Pro tuto mladou ženu bylo v sázce všechno.
Stejně tak pro Josefa a obě jejich rodiny.
Nechci tě veřejně zostudit.
Neobviním tě veřejně z nevěry.
Naše zasnoubení tiše ukončím.
Vynasnažím se ochránit tvou pověst.
Bible říká, že Josef byl dobrý člověk.
Ale i dobří muži mohou mít zlomené srdce.
Těmto dvěma mladým lidem bylo souzeno být spolu.
Bůh si nevybral jen Marii, ale i Josefa.
Oba se obraceli na stejného Boha se stejnou modlitbou.
„Odhal se, Pane.“
A Bůh jim oběma věrně odpověděl.
Josefe, synu Davidův,
neboj se vzít si Marii za manželku.
Protože dítě, co v sobě nosí, počal Duch svatý.
Porodí syna
a pojmenuješ ho Ježíš,
neboť vykoupí svůj lid z hříchu.
Podívej.
Josefe.
Co tady děláš tak pozdě?
Pane, musím vidět Marii.
Musím ji vidět.
Já to vím.
- Co víš? - Já to vím.
Josefe?
Nejdražší Marie...
jsi láska mého života.
Matka mého Spasitele,
Mesiáše,
Syna Božího.
Prokážeš mi čest a staneš se mou ženou?
Budu se o tebe a to dítě starat po celý svůj život.
Josef a Marie se pravděpodobně vzali v tichosti.
Nejspíš neměli typickou velkou židovskou svatbu.
Kdyby na nevěstě bylo v den svatby znát těhotenství, dostala by se do řečí.
Josef nechtěl, aby tím Marie trpěla.
Josefa si Bůh vybral
a svěřil mu nejen péči o Matku požehnanou a její ochranu,
ale také péči o Krista Ježíše a jeho ochranu.
A to je pozoruhodná zodpovědnost.
Několik měsíců po svatbě se Marie a Josef vydali
na 145 km dlouhou cestu do jeho rodného města Betléma,
kde se měli nahlásit k římskému sčítání lidu.
Josef se musel do svého rodného města dostat v určitém časovém rámci,
aby se zaregistroval.
V Betlémě by nikdo nevěděl,
jestli je to dítě, co se má narodit, Josefovo, nebo ne.
Předpokládali by, že jsou manželský pár
a že to dítě je tudíž jeho.
Takže by se neobjevily žádné drby a nezažívali by ostudu,
což by se stalo,
kdyby se to dítě narodilo v Josefově domě.
Josefe.
- Ať Marie jí dvakrát denně. - Jistě.
- A ať pije hodně vody. - Ano, jistě.
Josefe, buď opatrný.
A prosím, postarej se mi o dceru a vnuka.
Spolehněte se, pane.
Většinou je sice zobrazováno,
že Marie a Josef podnikli onu 145 km dlouhou cestu na jediném oslu,
je ovšem pravděpodobnější, že kvůli ochraně cestovali ve skupině.
Rodiny Marie a Josefa měly dobrý důvod
mít kvůli jejich putování obavy.
Na cestě byly tlupy psanců.
Divokou krajinou se potulovali lvi a medvědi.
A římští vojáci, kteří u cesty hlídkovali,
páchali nahodilé násilné činy prostě jen proto, že mohli.
Menší, odlehlejší komunity
byly vůči nahodilým násilnostem obzvlášť zranitelné.
Jediné falešné obvinění nevyzpytatelnou jednotkou římských vojáků
mohlo být katastrofální.
Římští vojáci obvinili vesnici z ukrývání povstalců.
Římané zabili všechny kromě ní.
Musíme hned odejít.
Pojďte. Jdeme.
V moderní společnosti
je téměř nemožné si představit, jak barbarští dokázali být.
Často nechávali naživu jediného svědka: pro výstrahu.
Ale kdybyste věci, které byly tehdy považovány za normální,
viděli dnes, pravděpodobně byste se s tím nevyrovnali.
Život nebyl laskavý ani snadný.
Jak jsme na tom?
- Jsme na tom dobře. - Fajn.
Zase se pohnul.
- Cítíš to? Cítíš, jak se hýbe? - Cítím.
Věděli, že když jim lidé neuvěří
tuto pravdu, kterou Bůh seslal do jejich života,
budou čelit výsměchu nebo něčemu horšímu.
A když si tohle všechno uvědomíme,
pak možná více doceníme
odhodlání Marie i Josefa vychovat Ježíše,
i když nevěděli, co to bude obnášet.
Josef je vzorem pro každého muže.
Být dobrý ochránce,
milovat Matku požehnanou nejvyšší formou lásky,
která je bezpodmínečná.
Měl bych tě varovat před svými bratranci.
Dobře, prosím.
Bratranec Ašer
je mluvka. Bla bla bla.
Je jako protivná stará panna,
co při půstu na Jom kipur žvaní o jídle.
Josefe, buď hodný.
Jsem hodný...
na tebe.
Varuju tě, nenech se zahnat do kouta.
V jednu chvíli se Marie a Josef od skupiny oddělili
a vydali se k domu jeho rodiny sami.
Vesnice Betlém.
Původní domov krále Davida.
Zase se pohnul?
Ne, tohle je něco jiného.
Už tam skoro jsme. Ještě pár kroků.
Josefe, co je to?
Ukřižování bylo v Římské říši vyhrazeno jako způsob popravy
za závažná obvinění jako rozvracení státu a velezrada.
A ukřižování bylo vybráno,
protože tento způsob popravy
je trýznivý a trvá dlouho, než nastane smrt.
Mnozí se prohlašovali za Mesiáše,
tvrdili, že svrhnou Římany
a jednou provždy osvobodí židovský lid.
Byli pronásledováni a využíváni jako odstrašující příklad.
Nebude slitování s nikým,
kdo se opováží postavit mocné Římské říši.
Josefe.
To nic, Marie.
Už tam skoro jsme.
Jen dýchej. Zhluboka dýchej.
Když byly moje děti malé, stavěli jsme si betlém na krbovou římsu.
A občas pod stromeček do vaty.
A společně jsme se dívali na vyřezávané Jezulátko zabalené v dece,
na pastýře a tři krále na kolenou před zraky rozkošných andílků a zvířat.
Skvělý způsob, jak dětem vyprávět tento úžasný příběh.
A skvělá připomínka pro všechny.
Ale u tohoto příběhu stojí za to
jít do hloubky.
Teď už...
Teď už mnohem víc doceňuji,
co pro tento mladý pár odnikud muselo obnášet
být rodiči Božího syna.
Co to od Marie a Josefa muselo vyžadovat, jen aby ho udrželi naživu.
4 PŘ. N. L., BETLÉM, JUDEA
Život byl tehdy brutální, a to od samého začátku.
Porod byl v té době extrémně nebezpečný.
Prosím! Otevřete! Prosím!
- Bratranče Josefe. - Ašere. Moje žena rodí.
Pojďte dovnitř, ať nemoknete.
Rájo!
Rájo, pojď honem.
Úmrtnost kojenců byla asi 20krát vyšší než dnes.
Chlapci, to by stačilo. Chovejte se slušně.
Nemluvě o extrémně vysoké míře úmrtnosti matek při porodu.
- Už jí praskla voda. Kam ji můžeme odvést? - Za mnou.
A pokud dítě porod přežilo...
Víc vody.
Ráchel, přines deky.
- ...asi polovina zemřela v prvním roce. - Deky!
Městečko Betlém bylo odlehlé a chudé.
Na rozdíl od koledy, kde se zpívá, že v hostinci není místo,
je sporné, jestli v Betlémě vůbec hostinec byl.
Je pravděpodobnější, že Josef plánoval bydlet u příbuzných.
Pohostinnost ve starověku mezi Židy a Římany...
Všichni si pohostinnosti opravdu vážili.
Když do vašeho města přijel návštěvník,
bylo opravdu důležité dát mu najíst
a poskytnout přístřeší.
Takže když Marie a Josef přijeli, zjistili, že je tam spousta dalších lidí,
kteří se museli do Betléma vrátit kvůli sčítání.
Všechny pokoje navíc byly zabrané.
Dobře. Opatrně. Pojďte za mnou. Sem dolů.
Betlém je známý vápencovými jeskyněmi.
Tyto jeskyně pod domy sloužily jako jakýsi suterén.
Také sloužily jako stodola, kde byla v noci zvířata v bezpečí,
a v nouzi také pro hosty.
Marie nemohla rodit v přeplněné místnosti.
Potřebovala být oddělena od ostatních.
Nejen z náboženských důvodů, ale i z praktických.
Tehdy jste vzali zavděk čímkoli.
Cenil se jakýkoli úkryt.
Navzdory některým novodobým interpretacím
nebyl tento mladý pár v nouzi jen tak vypuzen do tmy lhostejnými lidmi.
Josefe.
Pojďte. Pozor na schody.
Už tam budeme.
Už tam skoro jsme. Ještě pár kroků.
Prodýchej to. Dýchej zhluboka.
Existují různé teologické spekulace
o narození Ježíše a o tom, jak to ovlivnilo Matku požehnanou.
V křesťanství existuje jeden pohled, který předkládá myšlenku,
že prožívala bolesti,
že prodělala porod stejně jako každá jiná matka.
Existuje ovšem i jiný pohled.
Protože Matka požehnaná nebyla zatížena prvotním hříchem
a netrpěla jeho následky,
možná při porodu bolesti neměla.
Můžeme se šťourat v detailech, spekulovat o tomhle nebo o tamtom.
Podstatné je, že Ježíš Kristus se zrodil z Matky požehnané.
Tady. Přiveďte ji sem.
Tam. Skoro nahoře.
Po velmi dlouhou dobu, a tím myslím po staletí,
se o ženy při porodu a po něm
staraly jiné ženy.
Dobře.
Takže při porodu pravděpodobně byla přítomna
aspoň jedna porodní bába,
možná i s několika dalšími ženami.
Tady. Opatrně.
Má se za to, že na zádech začaly ženy rodit až v 17. století.
Předtím podle reliéfů a obrazů
rodily vestoje, vsedě nebo na kolenou.
Dobře, Josefe.
Je to dobré.
Podle židovské tradice se muži nesmí při porodu matky dotýkat ani u ní být.
Každý novopečený otec zná ten pocit bezmoci při porodu.
Josef musel být stejný.
Děkuju. Jmenuju se Marie.
Já jsem Rája.
Nemáš vůbec zač, Marie.
To je sestřenice Ráchel.
Marie, ty i tvé dítě jste u Ráji v dobrých rukou.
Přivedla na svět oba mé syny a většinu dětí ve vesnici. Dobře?
A mého manžela Ašera už znáš.
Ano, rádo se stalo.
Děkuju, bratranče Ašere.
Josef mi o tobě hodně vyprávěl.
Snad jen v dobrém.
Nemůžu uvěřit, že Josef bude otcem.
Připadá mi, že se teprve včera narodil.
Oslavovali jsme celé dny.
Manželi, dost žvanění. Rozdělej oheň.
Ať je tady hezky teplo, až se dítě narodí.
Ano, jistě.
Ráchel, zkontroluj, jestli voda vře.
Brzy bude potřeba.
Marie, je čas.
Budu s tebou počítat.
Připravená?
Ano, můžeme.
Starobylý text říká,
že zrození Krista se shoduje se zrozením nové hvězdy téže noci.
Takže je velmi snadné odhalit, proč dáváme na vánoční stromek hvězdy.
Písmo dále říká,
že na oslavu zrození Božího syna byla na nebe seslána další podívaná.
BETLÉMSKÉ KOPCE
V nedalekých Betlémských kopcích
se na skupinu pastýřů snesl vánoční zázrak.
Pastýři byli z nižší třídy, obyčejní lidé.
Ale Bůh říká: „Ale já si vybírám neurozené.“
Takže by nás nemělo překvapit, že Bůh řekl:
„Zjevím se těmto pastýřům.“
Synu, buď opatrný.
Je tam nebezpečno!
Neboj se.
Nesu dobré zprávy, které všem lidem přinesou velkou radost.
Tři, dva, jedna.
Zatlač.
Představte si sbor andělů.
Nebyla to jenom nějaká pěkná písnička.
Mluvíme o harmonii nebeských bytostí,
které uctívají, zpívají, oslavují Ježíše.
Spasitel!
Ano, Pán Mesiáš se dnes narodil
v Betlémě, ve městě Davidově.
Poznáte ho podle tohoto znamení.
Uvidíte miminko zabalené v cárech hadrů, ležící v jesličkách.
Sláva na výsostech Bohu.
A na zemi pokoj lidem dobré vůle.
Je krásný.
Ty jsi krásná.
V tuto chvíli to působí, že on je tam nahoře,
oni jsou tam nahoře, my tady dole.
Ale teď jako by ta vrstva mezi tím zmizela.
A najednou jsou nebe a země ve spojení.
A myslím, že tohle je obraz vtělení Krista.
Nebe a země jsou teď pohromadě.
Musíme jít.
Ano, musíme jít do Betléma.
Podívat se na to, co nám Pán řekl!
Josefe.
Šalom.
Co si přeješ, synu?
Šalom.
Řekl nám, že tady bude.
Přesně takhle.
Kdo vám řekl, že tu bude?
Anděl Páně.
Byla jich spousta.
Kéž byste to viděli.
Prosím. Pojďte blíž, jestli chcete.
Je tady snad půlnoční aukce koz?
To nevadí, Rájo. Jsou vítáni.
Když to říká matka.
Těma špinavýma rukama na nic nesahejte.
A ztište se.
Když pastýři spatřili Jezulátko,
jak jim řekli andělé,
podle Písma pak vyprávěli o událostech té noci všem,
kdo chtěli poslouchat.
A už jen ten fakt, že se zástup andělů,
ne jen jeden anděl, ale celý zástup,
zjevil obyčejným pastýřům, ne císařům nebo urozeným,
musel hodně vypovídat o království, které Bůh zamýšlel vybudovat.
Království, kde jsou víra a pokora ceněny víc než moc a bohatství.
Království naruby.
PARTHSKÁ ŘÍŠE
Stovky kilometrů východně
si skupina mužů zvaných mudrci z Východu také povšimla nové hvězdy na nebi.
Zřejmě to byla náboženská sekta astrologů.
To, co viděli na obloze, je ohromilo.
Když evangelium hovoří o mudrcích,
mluví o zoroastrijských kněžích.
To jsou kněží ze starověké Persie,
kteří se zaměřovali na výklad snů,
výklad noční oblohy, nebeských těles.
A na základě těchto jevů dokázali předpovědět nebo vykládat události.
Mudrci museli novou hvězdu vnímat jako znamení shůry,
které možná potvrzovalo jejich dávná proroctví.
Znamení, že Mesiáš konečně přišel.
Nejen pro Židy,
ale pro všechny.
I v takové dálce cítili nutkání následovat hvězdu, kamkoli je zavede.
Byli ochotni cestovat zrádným terénem celé měsíce,
aby našli nového krále Židů.
Syna Božího.
Vedla je hvězda, které se později začalo říkat Betlémská.
Tři králové, kteří přišli z východu,
nemají žádné židovské kořeny.
Hledají vědění, jsou to mystikové
a přicházejí z velké dálky, aby uctili krále.
Pravým opakem Království nebeského
bylo Herodovo království.
Vládl v něm chaos.
V čele stála nefunkční vláda řízená strachem a nedůvěrou.
Zlý smrtelný král ochotný udělat cokoli,
aby si udržel moc tak dlouho, jak mu to chátrající tělo dovolí.
Ale Herodovi docházel čas a jeho dny byly sečteny.
Situace na Herodově dvoře byla komplikovaná a chaotická.
Jeho žárlivá sestra Salome
krále Heroda přesvědčila, že jeho oblíbená manželka Mariamné
má poměr s Herodovým mladým strýcem.
Salome svého bratra zároveň přesvědčila,
že tito údajní milenci plánují spiknutí, že ho chtějí zabít a převzít trůn.
Herodes, poháněn strachem a paranoiou,
nařídil, aby byla jeho oblíbená manželka popravena.
Má lásko.
Podle jednoho zdroje se Mariamné rozhodla odejít sama...
a tím Heroda uvrhla do ještě většího šílenství.
Král Herodes vybudoval na památku své královny
novou věž. Další z Herodových staveb, na niž dřel židovský lid.
Podle pasáže z Talmudu
uchovával Herodes tělo své oblíbené manželky v kádi s medem.
Zdá se, že Ježíš se narodil do temného a ztraceného království.
Možná bylo důvodem jeho existence vnést světlo do stínů.
Pozvednout padlý svět.
JERUZALÉM, HLAVNÍ MĚSTO JUDEJE
Marie a Josef museli svého syna přivést do hlavního města Jeruzaléma,
které bylo asi jen osm kilometrů od Betléma,
aby ho zasvětili Hospodinu v Jeruzalémském chrámu,
jak jim ukládal Mojžíšův zákon.
Je tu spousta lidí.
Jeruzalémský chrám je legendární.
Obrovská stavba zrenovovaná pro Židy,
ale ne z náboženské oddanosti Pánu.
Herodes, jeden z nejvíc nenáviděných mužů v království,
nechal tento velkolepý chrám rozšířit pro svou vlastní slávu.
Jeruzalémský chrám byl plný nádvoří.
Herodes Veliký byl král stavař.
Následoval tradici a na znamení své velkoleposti
stavěl spoustu budov.
Z cesty!
Řekl jsem z cesty!
Kdyby prastaré ulice Jeruzaléma mohly mluvit...
Cestu pro krále!
...představte si, co by řekly.
Herodes Veliký toho dne nevěděl, kdo je v jeho království.
Někdo, kdo pro něj brzy bude největší hrozbou, pravý Mesiáš.
Podle židovského zvyku měla být matka pokřtěná
čtyřicet dní po porodu syna
a před tím, než půjde do chrámu přinést obětní dary.
Nádherná tradice.
Ale v okolí chrámu to vůbec není posvátné.
Tam jde o byznys.
Promiňte, ne.
Haló. Zdravím.
Můžu...
- Dáte mi dvě? - Ano.
Po tisíciletí přinášeli Židé na oltář Boha své oběti
jako projev vděku nebo jako pokání za své hříchy.
Marie a Josef nebyli jiní.
Neměli ovšem tušení, že jednoho dne bude živoucí obětí jejich syn.
A že tisíce let tradic se navždy změní.
Uvolněte cestu králi!
Simeon byl podle Písma spravedlivý a zbožný muž.
Uvolni cestu!
Dychtivě očekával příchod Mesiáše,
který Izrael zachrání od útisku Heroda a Římské říše.
Řekl jsem, ať uvolníš cestu králi.
Pán starci řekl, že nezakusí smrt,
dokud Mesiáše nespatří na vlastní oči.
A tak chodil každý den do chrámu a čekal na splnění toho slibu.
Když pomyslíte na Simeona, čekal,
očekával, doufal.
Ve své víře nezakolísal.
Když ten čas nadešel, radoval se.
Věděl, co dělat.
Na tohle čekal.
Šalom.
To dítě.
Má duše skáče radostí.
Určitě je to Mesiáš.
Šalom.
Ano, on je ten, koho hledáte.
Smím tomu dítěti požehnat?
Bude nám ctí.
Nyní, Hospodine,
podle svého slova propouštíš svého služebníka v pokoji.
Neboť mé oči viděly tvé spasení,
které jsi připravil přede všemi národy.
On je světlo, jež zjeví Boha všem národům,
a sláva pro tvůj lid Izrael.
Toto dítě způsobí, že mnoho lidí v Izraeli padne
a mnoho jiných povstane.
Je znamením seslaným od Boha.
Ale mnozí se mu postaví.
Povede to k odhalení nejhlubších myšlenek mnoha srdcí.
I tvou vlastní duší pronikne meč.
Simeonovo proroctví předjímá,
že Marie jako Ježíšova matka zažije nesmírnou bolest.
Neboť úkol Syna Božího byl srdcervoucí.
Obětovat za nás svůj dokonalý život.
Ale Pán s ní a jejím synem bude po celou dobu.
Na rozdíl od obvyklého vyobrazení, kdy se mudrci objevují
při narození Krista spolu s pastýři,
se ve skutečnosti jednalo spíše o dobu dva roky po jeho narození.
I když to, odkud přišli a jak dlouhá byla jejich cesta, víme jen matně,
jistě víme, že mudrci nakonec dorazili do Jeruzaléma.
Věřili, že někde ve městě se narodil
budoucí král Židů, nejspíš v královské rodině.
Mudrci jsou vnímáni jako moudří a význační.
Není tedy nelogické, že je král Herodes chtěl přijmout.
Čemu vděčím za vaši váženou přítomnost
v našem skromném království?
Jsme tu z jediného důvodu.
Kde je novorozenec?
Král Židů.
Viděli jsme jeho vycházející hvězdu.
A přišli jsme ho uctít.
Mysleli jsme, že je tady, ve vašem paláci.
S vámi, prozatímním králem Židů.
Prozatímním králem?
Kněží,
kde se ten Mesiáš měl narodit?
V Betlémě. V Judeji.
Můžete jít.
Mudrci přišli a mysleli si: „Všichni budou oslavovat.
Stalo se něco významného. Narodil se král.“
Králem je Herodes a ten si je jistý,
že to narozené dítě nebude jeho následníkem.
Bojí se, že ho to narozené dítě vystrnadí.
Jeďte do Betléma.
A důkladně to dítě hledejte.
Není to odsud daleko.
A až ho najdete, hned se vraťte a řekněte mi to.
Abych ho mohl uctít i já.
Herodes si šíleně, žárlivě toužil udržet moc.
A chtěl mudrce oklamat,
aby zjistil, kde se to dítě,
nový král Izraele, nachází.
Chtěl to zjistit, aby mohl Krista Ježíše zabít.
Šílený král plánuje mudrců využít, aby dítě našel.
Požehnané dítě, které hvězdy prohlásily za Mesiáše.
Pokud je to pravda, Herodes Veliký je teď
oficiálně tím, co o sobě pravděpodobně věděl vždycky.
Podvodníkem.
Pro Marii a Josefa muselo být zvláštní přijmout,
že jejich hravé batole je ve skutečnosti Syn Boží.
A že ti, kteří v to věřili, ušli lán cesty, aby poklekli u jeho nožek.
Josefe, Marie, máte hosty.
Představa, že Ježíš vítá ty, kteří ho hledají,
ať už se považují za křesťany nebo Židy...
Jako by mudrce přitahovalo světlo, jako by je přitahovala pravda.
Ta přitažlivost je jako magnet přivedla z velké dálky,
celou cestu až sem, aby se přišli poklonit králi a uctít ho.
Jako dítě jsem zpíval vánoční písně o dárcích od mudrců,
nebo, jak jim říkáme, třech králů.
Zlato, kadidlo a myrha.
Věděl jsem, co je zlato.
To je tak všechno.
Kadidlo a myrha byly vysoce ceněné vonné tyčinky a parfémy.
Tyto dary byly hodny krále a v Judeji byly vzácné.
Představte si, jaké to bylo pro dva mladé lidi
z vesnice Nazaret dostat takové dary.
Herodes mudrcům nařídil vrátit se do Jeruzaléma
a sdělit mu, kde se nový král nachází.
Ale mudrcům se ve snu zjevil anděl,
který je varoval, aby se jinou cestou vrátili do své země
a za každou cenu se šílenému králi vyhnuli.
Když si Herodes uvědomil, že ho mudrci přelstili, zuřil.
Ale nehodlal ponechat hrozbu pro svůj trůn jen tak.
V souladu s tím, jaký panovník byl, nařídil vojákům,
aby zabili každého chlapce v Betlémě a okolí.
Josef prožil ve snu další setkání s andělem.
Anděl Páně mu řekl: „Josefe, vstávej.
Uprchni do Egypta s dítětem a jeho matkou.
Zůstaň tam, dokud ti neřeknu,
protože Herodes bude to dítě hledat, aby ho zabil.“
Písmo praví, že skutečná bitva
se nevede proti lidským nepřátelům, ale proti duchovní síle zla.
Vzhledem k nařízení tak ohavného činu není od věci se ptát,
zda Heroda nevyužívala ještě větší síla zla.
Zlo, které Herodes napáchal
na bezbranných, nevinných lidských bytostech,
dokazuje, kam až člověk dokáže zajít,
pokud podlehne touze po pozemské moci.
A dokazuje, že Bůh zlo nechce.
Dopouští zlo jen proto, aby se mohlo stát větší dobro.
Zabití těch chlapců na Herodův rozkaz je obrovská tragédie.
Mnoho lidí je ale považuje za mučedníky.
Jsou součástí příběhu o konečném Božím vykoupení,
ztráta jejich životů nebyla marná.
Přijíždí Herodův oddíl zabijáků a neprokazuje slitování.
Žádné známky lidskosti.
Žádný náznak ničeho jiného než čistého, nefiltrovaného zla.
A Herodovi přinesou důkazy.
Nepřibližujte se!
Moše!
- Ráchel! - Ne!
Ne!
Příšerná kapitola tohoto příběhu.
Připomínka toho, jak umíme být krutí,
když stavíme vlastní zájmy a přežití nad Boží vůli.
Ve starém textu se píše, že byl slyšet pláč a spousta naříkání.
Ráchel pláče pro své děti,
odmítá útěchu, protože jsou mrtvé.
Na světě není nic bolestnějšího,
než když rodič přijde o dítě.
Naštěstí...
tímto ten příběh nekončí.
Andělovo varování zachránilo mladému Ježíši život.
Ale mnoho dalších bylo na příkaz Heroda ztraceno.
Je dokonáno.
Pane.
Nakonec se zlo obrátilo proti svému hostiteli
a dál sžíralo Herodovu mysl a tělo.
Herodes byl údajně velmi rozrušený.
Proč jste mi to neřekli?
Údajně se potuloval po paláci a vídal duchy.
Každému bylo jasné, že není zcela při smyslech,
a to až do té míry, že se dokonce pokusil zabít.
Herodes spáchal činy vedené hlubokým morálním zlem.
Šlo o jedinou věc. O moc.
Je to odporná historická postava.
Žal, který se odehrává v příběhu prvních Vánoc,
může občas působit, jako by neexistovala spravedlnost.
Jde tam jen o moc a o prosazování moci,
ale příběh Vánoc je začátkem
zásadnějšího příběhu, který obnáší uzdravení, zázraky a velkou radost.
Marie, Josef a mladý Ježíš uprchli do Egypta,
kde nějakou dobu žili v míru.
Po Herodově smrti se Josefovi znovu zjevil anděl
a řekl mu, že je bezpečné vrátit se domů.
Rodina se nakonec vrátila
na to místo, kde náš příběh začal, do Nazaretu.
Tam Ježíš vyrůstal stejně jako my všichni, kousek po kousku.
Otec ho učil tesařině, ale kromě toho Písmo nabízí
jen velmi málo zmínek o životě jeho rodiny.
Ale Marie a Josef určitě jako všichni dobří rodiče
přinášeli oběti, aby své dítě zabezpečili a ochránili.
Takže i když toho o Ježíšově dospívání
a působení v dospělosti moc nevíme,
trvalo by pár životů spočítat, co všechno o tom bylo napsáno.
Jak prorokoval Simeon,
Mariinou duší pronikl meč bolesti, když jejího syna Ježíše
popravili na římském kříži za zločiny, které nespáchal.
Byl uložen do jeskyně,
možná velmi podobné té, v níž se narodil.
Ale mnozí včetně mě věří, že v té jeskyni nezůstal moc dlouho
a že vstal z mrtvých a spasil ty, kteří v něj věřili.
Ježíšovo učení změnilo svět.
Těm, kteří ho následovali, se začalo říkat „následovníci Krista“, „křesťané“.
A i když první křesťané čelili spoustě útrap a pronásledování,
časem se i Římská říše prohlásila za křesťanskou.
A Ježíšovi stoupenci našli způsob,
jak rozšířit jeho slovo po celém světě do více než 200 zemí.
Jedním z bodů Ježíšova učení bylo milovat bližního svého,
odpouštět nepřátelům, starat se o chudé,
podporovat znevýhodněné
a žít s pokorou a laskavostí.
A když si odmyslíme všechny ty písně a balicí papír a hvězdy na stromečku,
věřím, že Vánoce jsou právě o tomhle.
Veselé Vánoce všem.
České titulky: Lenka Večerková