Downloaded from YTS.LT
Povestea primului Crăciun.
O revedem an de an.
Official YIFY movies site: YTS.LT
Mulțumesc.
Poate știți doar câte ceva despre ea sau poate știți foarte multe.
Eu credeam că o cunosc bine.
Dar, la fel ca mulți dintre dumneavoastră, eram copil
când am început să aflu despre poveștile și miracolele din Biblie.
Acel prim Crăciun mi-a părut mai deosebit decât toate.
Cred că aveam...
Să fi avut vreo patru ani când am fost ales
să fiu păstor în producția anuală a Nașterii Domnului a bisericii noastre.
Debutul meu actoricesc a constat într-o unică replică.
„Ascultați!” O reținusem pentru seara cu pricina, dar...
n-am spus-o când s-a ivit steaua pe cer,
fiindcă turbanul uriaș îmi tot aluneca peste ochi.
Piesa a continuat, desigur, dar am refuzat să renunț la marele meu moment actoricesc.
Fără să țin cont de unde suntem,
am arătat în sus și am urlat replica din toți rărunchii,
întrerupând temporar piesa.
Bănuiesc că mama a fost ușor amuzată de întâmplare.
Tata, nu prea.
Dar îmi făcusem treaba în piesă.
Anul următor am primit rolul unuia dintre magi.
În piesa din acel an nu reușeam să pronunț numele darului adus Pruncului:
tămâie.
Nu puteam să... Nici acum nu prea îmi iese. Mi-e greu să-l pronunț și azi.
Dar niciodată...
Niciodată n-am uitat acele seri și șansa de a juca în piesele respective.
Colindele cântate din toată inima...
îmi sunt întipărite în minte.
E ușor să ne gândim la Crăciun
ca fiind cel mai aglomerat sezon de cumpărături al anului.
Lucrurile se mișcă iute.
Crăciunul înseamnă Moș Crăciun, reni...
case împodobite, cadouri sub brad și petreceri cu familia și prietenii.
Sunt multe lucruri care să ne placă în această perioadă, dar...
Să nu uităm că e Nașterea Domnului.
Peste o treime din populația lumii crede
că Isus e cel mai important om din istorie.
Îi spun Mântuitorul și Domnul de peste două mii de ani.
Cum a început totul?
Care e adevărata poveste?
De obicei, povestea prezintă
un prunc născut în ieslea unui grajd, înconjurat de animale.
Dar mai există și alta.
Această poveste e despre o adolescentă însărcinată și necăsătorită,
un iubit făcut de ocară
și o călătorie periculoasă, ce culminează cu o naștere dificilă într-o peșteră.
Isus a venit pe această lume decăzută și coruptă
altfel decât dictau obiceiurile vremii.
Și altfel decât se arăta în piesa în care am jucat când aveam patru ani.
Fie că sunteți credincioși...
sceptici sau doar curioși să aflați adevărata poveste din spatele tradiției,
haideți să călătorim înapoi în timp până la primul Crăciun.
KEVIN COSTNER PREZINTĂ: PRIMUL CRĂCIUN
IUDEEA, ȚINUTUL GALILEEI
Povestea începe într-un colț îndepărtat al Imperiului Roman.
Viața era simplă, centrată pe tradiție și familie.
Nazaret era un sătuc cu vreo două sute de locuitori.
E lesne de crezut că Maria și Iosif au copilărit împreună,
iar acum cei doi se pregătesc să facă un pas mare.
Ceremonia e aproape la fel de importantă ca o căsătorie.
E o logodnă.
Cine dorește să se logodească cu fiica mea, Maria?
Eu, Iosif, fiul lui Heli, urmaș al casei lui David.
Și cât plătești pentru mâna miresei, Iosif, fiu al lui Heli?
Două sute zece sicli de argint.
Eu, Ioachim...
tatăl Mariei...
accept!
Maria era tânără, de vârstă fertilă.
Preot al Diocezei din Helena, Montana
În iudaism, în acele timpuri,
femeile se măritau de tinere, cam pe la 12-14 ani.
Profesoară de Iudaism Timpuriu
Logodna fetei consta în semnarea unui contract.
Cei doi nu ar avea nici drept de vot în ziua de azi,
dar tinerii se maturizau rapid pe atunci.
Iosif avea datoria să-și întrețină și să-și ocrotească aleasa.
Logodna era șansa lui să arate că poate face asta.
Mai mult ca sigur cei doi se iubeau.
Ai avut emoții?
Puțin, dar am repetat de multe ori și...
Ai repetat cu voce tare? De dragul meu? Ce drăguț!
Să ne căsătorim odată, Maria!
Iosif, privește în jur!
Toată lumea trudește pentru ospățul de nuntă.
- Vinul va fi gata abia peste trei luni. - Trei luni?
Nu ne trebuie vin la nuntă.
Ai așteptat un an să strângi bani de zestre.
- Reziști trei luni. - Exact! Am așteptat un an!
Răbdarea duce la înțelegere deplină, nerăbdarea duce la greșeli stupide.
E imposibil ca noi doi să fim o greșeală.
Comunitatea evreiască din Iudeea era doar una dintre multele națiuni
aflate sub cizma puternică a Romei, condusă de împăratul Augustus.
Vastul imperiu cu 45 de milioane de locuitori se întindea
la vest până în Marea Britanie de azi, iar la est, până în Irakul de azi.
Era cea mai puternică structură care existase vreodată.
Din decretul lui Augustus, împăratul Imperiului Roman...
cetățenii se vor înregistra în satul natal pentru recensământul lui Quirinus.
Procesul începe în zori.
Roma număra periodic câți oameni erau pe teritoriile sale.
Era un demers uriaș.
Profesoară emerită în Noul Testament
Voiau să știe numărul real pentru a impune biruri.
Romanii le dădeau voie oamenilor să se închine la orice zeu doreau,
dacă recunoșteau autoritatea împăratului.
Filozof indian, Autor creștin
Samaritenii, descendenți ai asirienilor și evreilor, serveau drept poliție locală.
Iudeii și samaritenii se urau reciproc.
Faimosul vin galileean.
Acest vin e pus deoparte.
S-ar părea, băiete...
că e cazul să-ți dau o lecție.
Un bun cetățean al Romei ar trebui să împartă cu statul...
toate bogățiile sale.
Hai să facem o plimbare!
- Nu! - Maria!
Ia mâna după fata mea!
Panthera! Destul!
Bestie ce ești! Te mai miri de ce îi urăște lumea pe samariteni!
Mergi la numărătoare!
IERUSALIM, CAPITALA IUDEEI
Iudeea fusese cucerită și condusă și de alți cotropitori,
dar guvernările străine fuseseră de scurtă durată.
Iudeea era condusă de un rege-marionetă tolerat de romani,
fiindcă le făcea treburile murdare.
Regele iudeilor se autointitulase Irod cel Mare.
Irod era regele iudeilor, dar nu guverna independent,
așa cum fac monarhii de azi.
Era ceea ce se numea un rege vasal. De fapt, controlul aparținea Romei.
Irod are misiunea de a-i ține în frâu pe iudei,
prin cruzime și tactici de intimidare.
Irod era cinic până în măduva oaselor.
Nu avea sentimente de venerație pentru niciunul dintre zei,
nici pentru zeul Israelului, nici pentru zeii păgâni ai romanilor.
Irod ridicase multe edificii care îi îmbogățiseră pe mai-marii săi.
Iosephus a scris că e foarte posibil ca Irod să fi fost nebun.
Irod semăna numai moarte.
Cunoscut ca fiind plin de sine și purtând o coroană de aur,
suferea de dureri cronice, care, pare-se, îi afectau starea mintală.
Paranoic și fără scrupule, Irod e dispus să facă orice pentru a-și păstra tronul.
Cel mai periculos tipar de supraviețuitor.
Tată...
M-ai chemat?
Antipater...
Bun...
Hai, vino aici cu mine, fiule!
Tată...
te pot ajuta cu ceva?
Da.
Chiar poți.
Mi-au ajuns la urechi zvonuri că cineva complotează să mă otrăvească.
Nu e adevărat, tată! Cum să-mi dovedesc loialitatea?
Ai putea face ceva pentru a-mi liniști temerile.
Orice, te implor!
Băiat netot ce ești!
Irod era paranoic.
Salomeea, sora lui Irod, un personaj extrem de periculos, răspândea zvonuri.
Nu!
Ce ai făcut?
Irod se lasă convins că cei doi fii pe care-i avea cu Mariamna,
principalii pretendenți să preia tronul după el,
încercau să-l dea laoparte ca să preia puterea.
E fiul nostru! Fiul tău!
E sânge din sângele tău.
Se pare că Augustus ar fi spus:
„Mai bine să fii porcul lui Irod, decât fiul lui.”
Numele Maria era cel mai des întâlnit pe vremea ei.
O adolescentă de condiție modestă, care își vedea de ziua ei obișnuită.
Dar ziua nu era nici pe departe obișnuită,
iar ea nu era doar o Marie oarecare.
Bucură-te, cea plină de har!
Domnul e cu tine.
Arhanghelul Gavriil s-a pogorât din Ceruri pentru a-i da vestea Fecioarei Maria.
Nu te teme, Marie...
căci ai aflat har de la Dumnezeu.
A fost un moment extraordinar, pentru că, în istoria mântuirii,
de fiecare dată când un om intra în contact cu un înger,
acesta îngenunchea în fața îngerului
care radiază de grație divină, fiindcă îl vede pe Dumnezeu față în față.
Nu te teme.
Sfânta Scriptură ne spune că vestea e dată de arhanghelul Gavriil.
Se accentuează mult de fiecare dată ideea
că nebănuite sunt căile Domnului.
Pastor brazilian la Biserica Sion
Când arhanghelul i se arată Mariei,
avem o adolescentă care primește o veste ce va schimba omenirea.
Vei lua în pântece și vei naște fiu.
Îi vei pune numele Isus.
Acesta va fi mare și Fiul celui Preaînalt se va chema.
Domnul Dumnezeu Îi va da tronul lui David.
Va împărăți peste casa lui Iacov în veci și împărăția Lui nu va avea sfârșit.
Cum? De vreme ce eu nu știu de bărbat.
Duhul Sfânt se va pogorî peste tine și puterea Celui Preaînalt te va umbri.
După aceea, Sfântul care Se va naște din tine
Fiul lui Dumnezeu se va chema.
Iată roaba Domnului.
Fie mie după cuvântul Tău!
Maria se întreabă: „Doamne, de ce m-ai ales pe mine?
Sunt roaba Ta, dar nu am nimic special.
Nu sunt regină, nu mă trag dintr-un neam de seamă.”
Enumeră aceste valori lumești care sunt măsura succesului.
Deși Maria nu are nimic din toate astea,
are dorința de a urma voia Domnului în ce o privește.
Maria e o ființă pură și sublimă.
Când i se arată arhanghelul, nu zice: „Nu se poate!” Spune: „Cum e cu putință?”
Îngerul explică: „Duhul Sfânt se va pogorî și puterea Celui Preaînalt te va umbri.”
E împlinirea profeției din Cartea lui Isaia
care prevestește nașterea lui Isus din Fecioara Maria.
E un punct de cotitură în istoria omenirii.
Exista o delimitare între Dumnezeu și omenire.
Dumnezeu își dorea să ajungă la omenire, dar exista această prăpastie,
care trebuia depășită cumva, printr-o punte de legătură.
Puntea de legătură e un om.
Fiul Domnului devine puntea.
Dumnezeu a vrut să ne arate fața Sa.
Oamenii căutau să se fălească...
Pastor și Autor
...iar Domnul zice: „Eu lucrez prin cei de jos.”
Mărește, sufletul meu, pe Domnul!
A fost un eveniment epocal.
Era prima dată în istorie
când Dumnezeu sălășluia într-o persoană.
S-a bucurat duhul meu de Dumnezeu.
Maria crede că Dumnezeu își ține promisiunea
de a mântui omenirea cu ajutorul lui Mesia.
Nașterea unui copil
care va crește și va deveni Mesia, Unsul Domnului,
e exact ceea ce propovăduiau Scripturile.
E dispusă să lase totul în mâinile Domnului.
A fost alegerea potrivită,
în măsura în care era ferm convinsă
că Dumnezeu poate realiza imposibilul.
Maria nu a cerut să fie mama Fiului Domnului,
dar s-a lăsat pe mâna Sa.
Dumnezeu a văzut că are credință și inima curată. Ea a ales să i se supună.
Dar supunerea are un preț.
Prețul plătit de Maria o va costa reputația,
viitorul mariaj cu Iosif și chiar și viața.
Referitor la influența Imperiului Roman asupra popoarelor cucerite,
trebuie spus că acestea își puteau păstra de obicei limba și obiceiurile,
câtă vreme plăteau biruri, fix cum se întâmplă și azi,
către administrația centrală, care ajunsese foarte prosperă.
Pe un singur rând!
Un singur rând!
Aliniați-i!
Maria aflase că verișoara ei, Elisabeta, era și ea însărcinată și a mers s-o ajute.
Treci la rând!
Fecioara Maria e un bun exemplu de ucenicie.
Ce face după ce i se arată arhanghelul Gavriil?
Traversează grabnic zona muntoasă pentru a merge la Elisabeta, ca s-o ajute,
ca să-i fie un sprijin pe parcursul sarcinii.
Maria!
Iosif...
Unde te duci?
- În vizită la verișoara mea, Elisabeta. - Acum?
Și pregătirile de nuntă?
Situația s-a schimbat.
Poftim? Ce s-a schimbat?
Nu pot să-ți spun. Încă nu e momentul.
Maria, nu înțeleg ce se întâmplă, dar o să te însoțesc.
E periculos să pleci singură.
- Îi spun tatei și vin cu tine. - Iosif...
Călătoresc cu un grup. Trebuie să fac acest drum fără tine.
Mă rog Domnului să-ți arate de ce.
Treci la rând, băiete!
Nu sunt din Nazaret.
Atunci tu și ai tăi ați face bine să o luați din loc
și să vă înregistrați până la finele anului consular.
După ce Maria petrece primul trimestru de sarcină alături de Elisabeta,
se întoarce acasă, la Nazaret.
Poartă în pântece un copil și are o poveste care explică sarcina.
Era conștientă de două aspecte.
„Dumnezeu va găsi o cale.” Asta reiese din Cântarea Maicii Domnului.
Știe că „de acum mă vor ferici toate neamurile.” Spune explicit asta.
Dar cred că, în sinea ei, își spune:
„Dacă oamenii nu mă vor crede, vor spune despre mine că sunt o păcătoasă.”
Din perspectivă iudaică,
trăia într-o societate ultraconservatoare, condusă de farisei.
Dacă ar fi fost găsită vinovată de adulter,
atunci ar fi fost condamnată la moarte și ar fi fost ucisă cu pietre.
Însă această tânără are o convingere de neclintit:
„Asta mi-e soarta.
Ăsta e rolul meu în împlinirea cuvântului lui Dumnezeu.”
Ce-ai făcut, Maria?
O să-ți explic.
Dacă o adolescentă v-ar zice
că e însărcinată cu Fiul Domnului și încă virgină, ați crede-o?
Asta e întrebarea cu care s-au confruntat mama ei, viitorii socri și viitorul soț.
Pentru Maria, miza e una extrem de mare.
La fel și pentru Iosif și pentru familiile amândurora.
Nu vreau să te fac de rușine.
Nu te voi acuza public de infidelitate.
Rup logodna pe ascuns.
Voi încerca să-ți apăr reputația.
Biblia spune că Iosif era un om drept.
Dar și drepții suferă din dragoste.
Cei doi fuseseră sortiți să fie împreună.
Dumnezeu n-a ales-o doar pe Maria, ci și pe Iosif.
Ambii i-au adresat Domnului aceeași rugăciune.
„Arată-te, Doamne!”
Iar Domnul le-a ascultat amândurora ruga.
Iosife, fiul lui David, nu te teme a lua pe Maria,
că ce s-a zămislit într-însa este de la Duhul Sfânt.
Ea va naște Fiu.
Vei chema numele lui: Isus. El va mântui poporul Său de păcatele lui.
Privește!
Iosif...
- Ce cauți aici la ora asta? - Vreau să vorbesc cu Maria, domnule.
Știu.
- Ce știi? - Știu.
Iosif?
Scumpa mea Maria...
ești iubirea mea.
Mama Mântuitorului meu,
a lui Mesia, Fiul lui Dumnezeu.
Îmi faci onoarea de a deveni soția mea?
Promit să am grijă de tine și de copil toată viața mea.
Iosif și Maria s-au căsătorit, probabil, în taină.
Precis n-au făcut nuntă mare, cum dicta tradiția iudaică.
O mireasă gravidă în ziua nunții ar fi dat naștere zvonurilor.
Iosif a vrut s-o cruțe pe Maria.
Iosif a fost ales de Dumnezeu
nu doar ca să aibă grijă de Fecioara Maria și ca să o ocrotească,
ci și ca să-l crească și să-l apere pe Isus.
E o responsabilitate extraordinară.
La câteva luni după nuntă, Maria și Iosif pornesc
într-o călătorie de 150 km până la Betleem,
ca să se înregistreze pentru recensământ.
Iosif trebuia să meargă în orașul natal într-un anume orizont de timp,
ca să se înregistreze.
În Betleem nimeni n-avea de unde ști
dacă pruncul care urma să se nască era sau nu al lui Iosif.
Lumea ar fi presupus că e copilul lui, deoarece erau căsătoriți.
Așa că nu exista niciun motiv de bârfă sau de rușine,
așa cum ar fi fost cazul dacă ar fi rămas în casa lui Iosif.
Iosif...
- Să mănânce de două ori pe zi. - Bine.
- Și să bea apă din belșug. - Am reținut.
Iosif, fii cu băgare de seamă!
- Ai grijă de fiica și de nepotul meu. - O să-i apăr cu prețul vieții.
Deși multe surse ni-i înfățișează
pe Maria și Iosif parcurgând cei 150 km singuri, cu un măgar...
cel mai probabil au călătorit cu un grup, pentru mai multă siguranță.
Familiile lor aveau motive întemeiate să-și facă griji din pricina călătoriei.
Pe traseu existau bande de nelegiuiți.
În ținuturile sălbatice cutreierau urși și lei.
Soldații romani care patrulau drumurile
comiteau acte aleatorii de violență, doar fiindcă puteau.
Comunitățile mici și izolate cădeau des victimă actelor de violență.
O singură acuzație falsă venită de la o unitate de soldați romani
avea urmări catastrofale.
Romanii i-au acuzat pe săteni că adăpostesc rebeli.
I-au ucis pe toți în afară de ea.
Trebuie să plecăm imediat. Haide, veniți!
În ziua de azi,
ne e aproape imposibil să ne imaginăm cât de sălbatici erau.
Deseori lăsau un singur supraviețuitor ca să semene frică.
Lucruri considerate la ordinea zilei pe atunci
ar marca profund orice om din ziua de azi.
Viața nu era nici blândă, nici ușoară.
Cum suntem?
- Suntem bine. - Bravo.
A mișcat din nou!
- Uite! Simți cum mișcă? - Da.
Știau că, dacă oamenii nu vor crede
în acest adevăr pe care Domnul îl înfăptuise în viața lor,
ar fi fost batjocoriți sau chiar mai rău.
Având în vedere aceste lucruri,
cred că putem prețui mult mai bine
angajamentul Mariei și al lui Iosif de a-l crește pe Isus,
deși nu știau ce va presupune asta.
Iosif e un model pentru orice bărbat.
O ocrotește pe Fecioara Maria și simte pentru ea cea mai înaltă formă de iubire,
respectiv agape.
Să te pun în gardă apropo de verii mei.
Te ascult.
Am un văr pe nume Așer.
Nu-i tace gura nicio clipă.
E pisălog ca slujnicele bătrâne ce vorbesc de mâncare în postul de Iom Kipur.
Iosif, ai bună-cuviință!
Am bună-cuviință...
față de tine.
Nu-l lăsa să te prindă singură.
La un moment dat, Maria și Iosif s-au despărțit de grup,
continuând pe cont propriu spre Betleem, satul din care se trăgea Iosif
și locul nașterii regelui David.
- Iar a mișcat? - Nu, a fost altceva.
Aproape am ajuns. Mai avem puțin.
Ce e acolo, Iosif?
Romanii recurgeau la răstignire ca metodă de execuție
pentru acuzații grave precum răzvrătirea sau trădarea.
Motivul pentru care alegeau răstignirea
e că această metodă de execuție
provoca chinuri îndelungi înainte de a surveni decesul.
Mulți oameni susțineau că sunt Mesia,
că îi vor izgoni pe romani
și vor elibera evreii odată pentru totdeauna.
Acești oameni erau vânați și pedepsiți exemplar.
Nu exista pic de milă pentru cei care îndrăzneau să sfideze Imperiul Roman.
Iosif...
O să fie bine, Maria.
Mai avem puțin.
Continuă să inspiri adânc.
Când erau copiii mei mici, puneam decorul cu Nașterea Domnului deasupra șemineului.
Uneori îl așezam sub brad, pe un pat de vată.
Studiam împreună figurile sculptate:
Pruncul Isus învelit în pătură,
păstorii și magii care îngenuncheau, îngerii și animalele care admirau scena.
E un bun mod de a le povesti copiilor această poveste.
E bine să ne-o amintim și noi.
Însă merită cercetată îndeaproape.
Această poveste.
Am învățat...
Am învățat să apreciez altfel
ce a presupus pentru cei doi adolescenți să fie părinții Fiului lui Dumnezeu.
Câte eforturi trebuie să fi făcut Maria și Iosif pentru a-l ține în viață.
ANUL 4 d.H. - BETLEEM, IUDEEA
Viața era grea pe atunci, încă de la început.
Nașterea presupunea extrem de multe riscuri.
Deschideți, vă rog!
- Iosif, vere! - Așer, soția mea e în travaliu.
Intrați! Nu mai stați în ploaie!
Raya!
Vino repede!
Rata mortalității infantile era de 20 de ori mai mare decât azi.
Încetați, băieți! Fiți cuminți!
Și rata mortalității mamelor care mureau dând naștere era foarte mare.
- I s-a rupt deja apa. Unde o așezăm? - Urmați-mă!
Dintre feții născuți vii...
Aduceți apă!
Rahela, adu niște pături!
...jumătate mureau în primul an de viață.
Sătucul Betleem era izolat și sărac.
Deși un vers dintr-un colind zice că n-au găsit găzduire la han,
e discutabil dacă exista vreunul în sat.
Cel mai probabil, Iosif plănuise să stea acasă la o rudă.
Pe timpul iudeilor și al romanilor,
lumea punea mare preț pe ospitalitate.
Când sosea cineva în comunitatea ta,
trebuia să-i oferi o masă și un acoperiș deasupra capului.
Când ajung Maria și Iosif,
constată că mulți alții fuseseră nevoiți să vină la Betleem pentru recensământ.
Iar camerele goale din case sunt ocupate.
Cu grijă! Urmați-mă, avem de coborât.
Betleemul e renumit pentru peșterile de calcar.
Aceste peșteri funcționau pe post de subsol al caselor.
Erau folosite și ca hambar pentru a adăposti animalele noaptea,
dar și oaspeții, la nevoie.
Maria nu putea naște într-o cameră aglomerată.
Trebuia izolată de lume.
Nu doar din motive religioase, ci și practice.
Oamenii se descurcau cum puteau și orice adăpost era binevenit.
În pofida celor susținute de surse moderne,
cuplul la ananghie nu a fost izgonit în noapte de oameni nepăsători.
Iosif...
Aveți grijă pe unde călcați!
Mai avem puțin!
Nu mai e mult, încă puțin!
Caută să inspiri cât mai adânc.
Mulți teologi au emis diverse teorii
referitor la nașterea lui Isus și la starea Mariei.
În creștinism, există un punct de vedere care susține ideea
că Maria a avut dureri și a trecut prin travaliu la fel ca orice altă femeie.
Însă mai există și teoria
conform căreia, întrucât Fecioara nu era atinsă de păcatul originar,
nu a suferit deloc și nu a trecut prin chinurile nașterii.
N-are rost să ne încurcăm în detalii sau să ne batem capul cu ipoteze.
Important e că Isus Hristos s-a născut din Fecioara Maria.
- Aduceți-o aici! - Acolo! Mai sus.
Vreme de secole,
de naștere și de îngrijirea lăuzei se ocupau alte femei.
Bun...
Presupunem că nașterea a fost asistată de cel puțin o moașă,
ajutată de alte două femei.
Așază-te aici. Cu grijă.
Se crede că abia în secolul al 17-lea femeile au început să nască stând întinse.
Anterior, potrivit basoreliefurilor și picturilor,
femeile nășteau stând în picioare sau pe vine.
Gata, Iosif...
O să fie bine!
Tradiția iudaică le interzicea bărbaților să stea cu mama în timpul travaliului.
Sentimentul de neputință e binecunoscut oricărui tată.
Precis la fel s-a simțit și Iosif.
Vă mulțumesc. Numele meu e Maria.
Eu sunt Raya. Pentru puțin, Maria. Ea e verișoara Rahela.
Ești pe mâini bune cu Raya, Maria.
M-a ajutat să nasc doi fii și a moșit mai toți copiii din sat.
Pe soțul meu, Așer, l-ai cunoscut deja.
Plăcerea e a mea.
Mulțumesc, vere Așer.
- Iosif mi-a povestit multe despre tine. - Numai de bine, sper.
Nu-mi vine să cred că Iosif o să fie tată.
Parcă mai ieri venea pe lume și îi sărbătoream nașterea.
Bărbate, lasă vorba și fă focul!
- Trebuie să facem căldură pentru copil. - Da, desigur.
Rahela, vezi dacă a fiert apa! O să avem nevoie de ea.
Maria, e timpul. O să număr cu tine. Ești gata?
Da, sunt gata.
Textele antice spun
că nașterea lui Isus a coincis cu apariția unei noi stele în aceeași noapte.
Așa că e la mintea cocoșului de ce punem o stea în vârful bradului de Crăciun.
Scripturile mai spun
că pe cer a avut loc un adevărat spectacol pentru a marca nașterea lui Isus.
LÂNGĂ BETLEEM
Pe dealurile din jurul Betleemului,
un grup de păstori au fost martorii unui miracol de Crăciun.
Păstorii făceau parte din clasa de jos, erau oameni modești.
Dar Domnul spusese: „Eu lucrez prin cei de jos.”
Așa că nu ar trebui să ne mire că Domnul a decis
să se arate unui grup de păstori.
Ai grijă, fiule! Cerul arată amenințător.
Nu te teme.
Îți aduc vești bune, care vor bucura lumea întreagă.
Trei, doi, unu... împinge!
Imaginați-vă un cor de îngeri.
Nu cred că a fost vorba de un cântecel obișnuit.
Aceste ființe celeste au cântat la unison,
venerându-l și sărbătorindu-l pe Isus.
Mântuitorul!
Da, Fiul Domnului, Mesia, s-a născut azi la Betleem, orașul lui David.
Iată cum îl veți recunoaște:
veți vedea un bebeluș învelit în pânză, așezat într-o iesle.
Slavă întru cei de sus lui Dumnezeu. Pe pământ, pace, între oameni, bunăvoință.
Ce frumos e!
La fel și tu.
Acum impresia e că Domnul și îngerii sunt în Ceruri, iar noi, pe pământ.
Dar granița a fost ștearsă atunci.
Raiul și pământul au devenit una.
Asta e simbolistica întrupării lui Hristos.
Raiul și pământul s-au unit.
Trebuie să plecăm!
Da, să mergem la Betleem.
Să vedem ce vrea Domnul să ne arate!
Iosif...
Shalom!
Cu ce te putem ajuta?
Shalom!
Ne-a zis că va fi aici.
Fix așa.
Cine v-a zis?
Îngerii Domnului.
Erau o mulțime.
A fost ceva nemaivăzut!
Puteți veni mai aproape dacă vreți.
Ați venit să cumpărați capre în miez de noapte?
Nu face nimic, Raya. Sunt bineveniți.
Dacă mama vă dă voie...
Țineți-vă mâinile murdare acasă.
Și vorbiți în șoaptă.
După ce l-au văzut pe Isus așa cum le-au spus îngerii că-l vor găsi,
păstorii au povestit cele întâmplate oricui a avut urechi să asculte.
Faptul că o ceată de îngeri, nu doar unul singur, ci o mulțime,
s-au arătat unor păstori de rând, nu împăraților,
spune multe despre împărăția pe care voia Dumnezeu s-o clădească.
Era o împărăție
în care credința și smerenia contau mai mult decât puterea și bogăția,
răsturnând complet situația.
IMPERIUL PART
La sute de kilometri est,
un grup de oameni numiți magi au remarcat noua stea de pe cer.
Probabil erau o sectă religioasă de astrologi.
Au rămas uluiți de ce au văzut pe cer.
Magii la care fac referire Evangheliile erau adepți ai zoroastrismului.
Erau preoți din zona Persiei antice,
specializați în interpretarea viselor,
în interpretarea cerului nopții și a corpurilor cerești.
Pe baza observațiilor, făceau previziuni sau interpretau evenimente.
Magii au considerat apariția noii stele drept un semn divin,
drept o împlinire a profețiilor antice.
Un semn că, în sfârșit, sosise Mesia.
Nu doar pentru iudei...
ci pentru toți oamenii.
Deși erau peste mări și țări, s-au simțit obligați să urmeze steaua.
Au petrecut luni de zile traversând terenul dificil,
pentru a-l găsi pe noul Rege al iudeilor.
Pe Fiul Domnului.
Au fost călăuziți de Steaua de la Betleem, așa cum i s-a spus ulterior.
Magii sosiți de la răsărit nu aveau rădăcini iudaice.
Erau mistici veniți de departe pentru a se închina Regelui.
Regatul lui Irod însă se afla la polul opus față de Împărăția Cerurilor.
Era un haos: o domnie disfuncțională, alimentată de frică și neîncredere.
Diabolicul rege muritor era dispus să facă orice
să rămână la putere atât timp cât îi mai permitea trupul slăbit.
Dar timpul se scurgea pentru Irod, iar semnele erau clare.
În cercul apropiat al lui Irod, lucrurile erau complicate.
Invidioasă, sora sa, Salomeea,
îl convinsese pe rege că Mariamna, soția sa preferată,
avea o aventură cu un unchi mai tânăr de-ai lui Irod.
În plus, Salomeea își convinsese fratele
că cei doi amanți complotau să-l ucidă și să preia tronul.
Mânat de frică și paranoia,
regele Irod a ordonat ca soția lui preferată să fie ucisă.
Iubito!
O sursă susține că Mariamna a preferat să-și ia singură viața...
fapt ce a acutizat nebunia lui Irod.
Irod a ridicat un moment în amintirea reginei.
Turnul Mariamnei era un nou edificiu ridicat pe spinarea iudeilor.
Conform unui pasaj din Talmud,
Irod a păstrat trupul soției preferate în miere.
Isus a venit pe lume într-un regat pierdut și întunecat.
Poate că tocmai de-asta se născuse: pentru a aduce lumină, risipind umbrele.
Pentru a îndrepta lumea decăzută.
IERUSALIM, CAPITALA IUDEEI
Maria și Iosif au trebuit să-și aducă fiul la Ierusalim, capitala Iudeei,
aflat la numai opt kilometri de Betleem,
ca să-l închine Domnului la Templul Sfânt, cum cerea Legea lui Moise.
Ce de oameni!
Templul din Ierusalim era legendar.
O clădire uriașă, renovată pentru evrei,
dar nu din evlavie pentru Dumnezeu.
Regele Irod, cel mai detestat om din regat,
extinsese mult impresionantul templu pentru a-și spori prestigiul.
Templul din Ierusalim avea curți interioare enorme.
Lui Irod cel Mare i-a plăcut să ridice construcții.
Pentru a-ți etala măreția, tradiția spunea că trebuie să construiești cât mai mult.
Faceți loc!
Faceți loc, am zis!
Dacă străzile Ierusalimul antic ar avea gură...
Trece regele!
...ar avea multe de povestit.
Irod cel Mare nu știa cine se află în regatul său în ziua aceea.
Cel ce va deveni principala sa amenințare: adevăratul Mesia.
Tradiția iudaică cerea ca mama să fie botezată
la 40 de zile de la nașterea unui fiu,
înainte să meargă la templu și să ofere jertfă.
Ce tradiție minunată!
Dincolo de porțile templului, nu domnea sacralitatea.
Se făceau afaceri.
Nu, mulțumim.
Auziți?
- Îmi dați doi, vă rog? - Sigur.
Vreme de mii de ani, iudeii aduceau jertfă la altarul Domnului
în semn de recunoștință sau pentru ispășirea păcatelor.
La fel au procedat și Maria și Iosif.
Nici prin cap nu le trecea că Fiul lor își va jertfi propria viață...
schimbând astfel tradiții vechi de mii de ani.
Faceți loc regelui!
Scripturile spun că Simeon era un om drept și credincios.
Faceți loc!
Aștepta cu nerăbdare venirea lui Mesia
pentru a elibera iudeii de sub asuprirea lui Irod și a Imperiului Roman.
Am zis să faceți loc regelui!
Dumnezeu îi spusese bătrânului că nu va muri
înainte de a-l vedea pe Mesia cu ochii lui.
Mergea zilnic la templu, în speranța că promisiunea se va împlini.
Simeon aștepta și spera, anticipând ce va urma.
N-a șovăit deloc în credința sa.
S-a bucurat când s-a împlinit promisiunea.
Știa ce avea de făcut. Aștepta momentul de multă vreme.
Shalom!
Pruncul!
Sufletul meu debordează de bucurie!
El trebuie să fie Mesia.
Shalom!
Da, el e cel pe care-l căutați.
Pot să rostesc o binecuvântare pentru El?
Am fi onorați.
Stăpâne Doamne...
Acum slobozește pe robul Tău, după cuvântul Tău, în pace.
Că ochii mei văzură mântuirea Ta, pe care ai gătit-o tuturor popoarelor.
Lumină spre descoperirea neamurilor...
și slavă poporului Tău Israel.
Pruncul este pus spre căderea multora din Israel...
și spre ridicarea altora.
E un semn de la Dumnezeu.
Dar mulți i se vor împotrivi.
Astfel că gândurile din multe inimi se vor descoperi.
Prin sufletul tău va trece sabie.
Profeția lui Simeon confirmă
că Maria va suferi enorm, ca mamă a lui Isus.
Misiunea Fiului Domnului era una sfâșietoare:
să-și jertfească viața pentru noi.
Dar Domnul va fi mereu alături de ea și de Fiul ei.
Deși multe imagini îi înfățișează pe magi la nașterea Domnului, alături de păstori,
au sosit, de fapt, la doi ani după naștere.
Deși nu cunoaștem exact de unde au venit și cât a durat călătoria lor,
știm că, într-un final, magii au ajuns la Ierusalim.
Credeau că viitorul Rege al iudeilor
se născuse în oraș, probabil într-o familie de viță regală.
Magii sunt considerați oameni înțelepți și de vază.
E logic că regele Irod a vrut să-i primească.
Cu ce ocazie ne onorați
cu stimata dumneavoastră prezență în modestul nostru regat?
Am venit cu un singur scop.
Unde e Pruncul?
Regele iudeilor.
Am văzut steaua răsărind.
Am venit să ne închinăm Lui.
Credeam că se află aici, în palatul tău.
Alături de tine, regele provizoriu al iudeilor.
„Regele provizoriu”?
Preoți...
unde se presupune că s-a născut acest Mesia?
La Betleem, în Iudeea.
Puteți pleca.
Magii și-au închipuit că toată lumea va sărbători evenimentul.
„S-a întâmplat ceva extraordinar. S-a născut un Rege.”
Dar rege era Irod și era convins
că pruncul care s-a născut nu îi va urma la tron.
Se temea că pruncul îi va răpi tronul.
Mergeți la Betleem.
Căutați copilul cu de-amănuntul.
Satul nu e departe de aici.
Când îl găsiți, veniți imediat înapoi la mine!
Vreau să mă închin și eu Lui.
Irod se agăța de tron cu disperare și cu ardoare.
I-a mințit pe magi
ca să afle unde se află copilul, noul Rege al Israelului.
Își dorea să afle unde e ca să-l omoare pe Isus Hristos.
Regele nebun vrea să se folosească de magi ca să găsească Pruncul.
Copilul binecuvântat pe care steaua l-a indicat ca fiind Mesia.
Dacă era pe-așa, Irod va fi văzut de toți cum se considera în adâncul sufletului.
Un impostor.
Mariei și lui Iosif trebuie să le fi venit tare greu
să accepte că băiețelul lor jucăuș era Fiul Domnului.
Și că cei cu credință veneau de departe ca să îngenuncheze la piciorușele Sale.
Iosif, Maria, aveți oaspeți!
Magii erau bineveniți la Isus,
indiferent dacă se considerau creștini sau evrei.
E ca și cum magii erau atrași de lumină și de adevăr.
Această atracție funcționa ca un magnet și îi aducea de departe
ca să îngenuncheze în fața Regelui și să-i aducă un omagiu.
Copil fiind, am cântat colinde despre darurile aduse de magi,
sau craii de la răsărit, cum le spuneam noi.
Aur, tămâie și smirnă.
Aurul știam ce e, dar cam atât.
Tămâia și smirna erau foarte apreciate pentru mirosul lor.
Astfel de daruri erau demne de un rege și se găseau cu greu în Iudeea.
Imaginați-vă cum trebuie să se fi simțit cuplul din Nazaret când a primit darurile.
Irod le ordonase magilor să revină la Ierusalim,
ca să îi spună unde se află noul Rege.
Un înger li s-a arătat în vis magilor.
Le-a spus să revină în țara lor pe un alt drum
și să-l evite cu orice preț pe regele nebun.
Irod a turbat de mânie când și-a dat seama că magii îi dejucaseră planul.
Nu putea să lase amenințarea la adresa tronului său să ia amploare.
Confirmând încă o dată ce fel de lider era, a ordonat soldaților
să ucidă toți băieții de vârstă mică din Betleem și împrejurimi.
Lui Iosif i s-a arătat din nou un înger în vis.
Îngerul Domnului i-a zis: „Trezește-te, Iosif!
Fugi în Egipt cu Pruncul și cu mama Lui.
Stați acolo până vă spun eu să reveniți,
fiindcă Irod are să-l caute pe Prunc ca să-l ucidă.”
Sfânta Scriptură zice că adevărata luptă
nu este împotriva trupului și a sângelui, ci împotriva duhurilor răutății.
Poruncind comiterea acestei atrocități, se pune întrebarea
dacă nu cumva Irod era folosit de forțe mai puternice ale răului.
Răul pe care Irod îl va săvârși
împotriva unor copii nevinovați și neajutorați
arată de ce e capabil un om
când cade pradă dorinței de a agonisi puteri lumești.
Arată că Dumnezeu nu vrea răul,
ci doar îl îngăduie pentru a face un bine mai mare.
Uciderea pruncilor la ordinul lui Irod e o mare tragedie.
Mulți îi consideră martiri.
Fac parte din povestea mântuirii Domnului, așa că sacrificiul lor nu a fost în van.
Plutonul morții trimis de Irod nu dă dovadă de niciun strop de milă.
De niciun strop de omenie.
Dă dovadă doar de o răutate fără seamăn.
Cei uciși sunt luați drept dovadă pentru Irod.
Nu vă apropiați!
Moshe!
- Rahela! - Nu...
Nu!
E un capitol cumplit al poveștii.
Ne amintește ce necruțători putem fi
când ne punem propriile interese și viața mai presus de voia Domnului.
Biblia spune că s-au auzit plânsete și multe tânguiri.
Rahela își plânge copiii,
refuzând să fie consolată fiindcă au murit.
Nu există durere mai mare pe lumea asta pentru un părinte ca pierderea unui copil.
Din fericire...
povestea nu se termină aici.
Avertismentul îngerului salvase viața tânărului Isus.
Dar multe altele au fost curmate la ordinul lui Irod.
S-a isprăvit.
Majestate...
În final, răul făcut s-a întors împotriva sa,
devorându-i mintea și trupul lui Irod.
Se pare că Irod a fost extrem de afectat.
De ce nu mi-ai zis?
Se zice că umbla aiurea și vedea fantome.
Era limpede că nu mai era în toate mințile.
La un moment dat, a încercat chiar să se sinucidă.
Irod comisese multe fapte rele,
având în minte un singur țel: puterea.
E un personaj istoric dezgustător.
Tragedia care are loc cu ocazia primului Crăciun
ne face uneori să credem că nu există dreptate.
Păstrarea puterii e tot ceea ce contează.
Dar primul Crăciun
marchează începutul unei noi povești despre vindecare, miracole și bucurie.
Maria, Iosif și tânărul Isus s-au refugiat în Egipt,
trăind liniștiți o bună bucată de vreme.
După moartea lui Irod, lui Iosif i s-a arătat iar un înger,
care i-a spus că se pot întoarce acasă.
Asta a și făcut familia,
revenind la Nazaret, locul unde a început povestea noastră.
Isus a crescut la fel ca noi toți, puțin câte puțin.
Știm că tatăl său l-a învățat tâmplărie, însă Scripturile oferă
foarte puține detalii despre viața familiei.
Ca orice buni părinți, precis Maria și Iosif au făcut
toate sacrificiile necesare pentru a-și întreține și ocroti copilul.
Deși nu știm prea multe despre anii în care s-a format Isus,
despre anii săi ca predicator
nu ne-ar fi de ajuns o viață întreagă ca să citim tot ce s-a scris.
Exact cum prorocise Simeon,
inima Mariei a fost sfâșiată când l-a văzut pe Isus
răstignit de romani pe cruce, pentru fapte pe care nu le comisese.
Trupul său a fost depus într-o peșteră, similară celei în care se născuse.
Mulți oameni, printre care și eu, cred că nu a rămas prea mult acolo,
ci a înviat din morți, mântuindu-i pe cei care cred în El.
Învățăturile lui Isus au schimbat lumea.
Cei care L-au urmat s-au numit „adepți ai lui Hristos” sau „creștini”.
Cu toate că primii creștini au îndurat greutăți și persecuții,
în timp, până și Roma se va declara drept imperiu creștin.
Adepții lui Isus vor găsi o cale
să răspândească cuvântul Său pe tot globul, în peste 200 de țări.
Isus ne-a învățat să ne iubim semenii,
să ne iertăm dușmanii, să avem grijă de cei săraci,
să-i apărăm pe cei năpăstuiți și să dăm dovadă de smerenie și bunătate.
Dincolo de toate colindele, cadourile și de stelele din vârful bradului,
asta e adevărata semnificație a Crăciunului.
Crăciun fericit tuturor!
Subtitrarea: Alexandra Grigore