Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
MAJ 1983
MILITÄRDIKTATUREN FÖR ETT BRUTALT KRIG MOT SINA POLITISKA MOTSTÅNDARE
ÖVER 30 000 MEDBORGARE HAR DÖDATS ELLER FÄNGSLATS
- Vad är det? - Inte din ensak.
Jag visste inte att jag skulle flyttas. Direktören sa inget om en politisk del.
Håll käften.
Gå nu.
Hej.
Jag heter Luis Molina och ska avtjäna ett straff på åtta år.
Sexförbrytare, dömd för förargelseväckande beteende
med en man, dessutom på en toalett.
Det struntar jag i.
- Och vad heter du? - Valentín Arregui.
Politisk fånge?
- Det är vad de säger. - Strunt samma.
Jag respekterar alla idéer, så länge man respekterar mina.
Jag ledde en hungerstrejk i fjol. De anser att jag har dåligt inflytande.
I morse lovade jag att bara lyssna på saker som muntrar upp mig.
Hungerstrejker står inte på listan. Kan jag laga mat?
Gör vad du vill, bara du är tyst. Jag behöver tystnad för att studera.
Jag har bara te och soppa.
Mamma har varit för sjuk för att komma med mat eller tidningar.
- Jag kan de här utantill. - Jag nöjer mig med fängelsematen.
Tackar du nej till soppan för att du inte har nåt att erbjuda...
Låt mig förklara.
Ibland kanske jag inte läser,
men du lär märka att jag ändå är tyst.
Det är för att jag tänker.
Jag förbereder mig för att göra anteckningar.
Så jag ska varken prata när du läser eller tänker?
Just det.
Som du vill.
Márquez.
- Camazón. - Rodríguez.
Zecchi.
- Molina. - Hasul.
- Arregui! - Domínguez.
Lopez.
Jag borde ha gjort det tidigare. Det gör stor skillnad.
När jag gjorde skyltfönstren på Montoya var jag bara nöjd när alla var perfekta.
En skyltdocka hade en Chaneldräkt
och jag ville stoppa en Balenciaga-sidensjal i hennes handväska.
"Ingen bryr sig om vad som finns i handväskan", sa min chef.
"Det gör jag."
Sa jag och höjde på ögonbrynet som Joan Crawford i Mildred Pierce.
Och vet du vad, raring? Balenciaga blev det.
Vad läser du?
En biografi om Lenin.
Det låter kul.
"Kampen är inte över förrän alla människor är fria." Vem sa det?
Jag vet.
Cyd Charisse i Silkesstrumpan.
"Kampen är inte över förrän alla människor är fria."
- Även löjliga fönsterskyltare. - Håll dig till manus!
- Lenin sa inte "löjliga". - Han satt inte tre dar i en cell med dig.
Jag vet att ni radikala gillar att utnyttja en otursdrabbad flicka.
Vakter! Han pratar om fackföreningar
och får mig att glömma kapitalismens nöjen!
- Vad vill du, Molina? - Ingenting. Jag bara fånade mig.
- Jag vet vad nån som Molina vill ha. - Men du är inte man nog att ge mig det.
- Vad sa du, din patetiska lilla...? - Ingenting.
- Nånting sa du. - Jag är en jävel.
- Högre! - Jag är en jävel, sa jag.
Avsluta det, maricón. Du var inte riktigt klar.
Jag sa att jag är en bögjävel
och när du än vill ha mig så är mitt utsvultna arsle ditt.
Kanske senare, sötnos.
Hörde du, Arregui? När du än vill ha henne.
Kallar en man mig kvinna, så dödar jag honom.
Kallar en man mig man, så skulle jag svimma.
Du är en man.
Du ska inte låta dem förödmjuka dig så där.
Hjärtat, förnedring medför privilegier. Hur tror du att jag fick pärldraperiet?
- Varför gör du dig själv obetydlig? - För att jag är obetydlig.
Fast jag vet om det, men det gör inte du och din rörelse.
Vid sidan av de här vackra kvinnorna är vi alla det.
Vid sidan av dem
existerar vi inte ens.
Dra åt skogen.
Du tänker, eller hur?
På en flicka?
Hon är säkert söt.
Vad heter hon?
Bäst för bögen att han håller vad han har lovat.
Man kan lära sig allt om en person
genom att ställa en enkel fråga:
- Vilken är din favoritfilm? - Jag har ingen.
Kom igen, alla har en favoritfilm, men folk ljuger oftast om det.
Jag litar inte på nån som säger Tjuren från Bronx. Släpp loss lite!
Jag har inte varit på bio på flera år.
Vill du inte drömma? Åtminstone lite.
Jag drömmer med varje andetag, men det är inget du skulle förstå.
Folk som du tror att livet bara är ett enda stort nöje.
Om jag ger dig resten av en god chokladkaka,
kan du då sluta säga "folk som du"?
Du har rätt. Förlåt.
- Är det din sista bit? - Ät den.
- Nej tack. - Jag kan inte avgöra.
Är du principfast eller bara ytterst envis?
Kanske bara... ytterst envis.
Är det en glimt av humor? Jag som lämnade solglasögonen på Corniche.
Jag har faktiskt en kvinna.
Det ante mig.
Jag vill bara inte att du skulle få några idéer.
Du är inte min typ.
Jag söker nån att stadga mig med, inte nån som stormar barrikaderna.
Till skillnad från dig kan jag inte leva utan film.
Efter att min far dog fick min mor arbeta kvällar som platsviserska,
och eftersom ingen kunde passa mig så tog hon med mig
och satte mig på första parkett.
Jag såg varenda film om och om igen.
En av dem glömmer jag aldrig.
- Spindelkvinnans kyss. - Aldrig hört talas om den.
Den utspelar sig i ett påhittat sydamerikanskt land,
hälften Argentina och hälften Brasilien, men hundra procent Hollywood.
I rollen den storartade Ingrid Luna, känd för sina beundrare som La Luna.
I Spindelkvinnans kyss skapade de för första gången ett projekt åt henne.
Ingen har hävdat att det var den bästa filmen som nånsin gjorts.
För ambitiös för sitt eget bästa, för många smaker i grytan,
men så mycket vackert.
Vill du se den?
- Hur ska vi kunna göra det? - På det bästa sättet.
Jag kan berätta den för dig.
Om du inte har nåt annat för dig.
För mycket läsning gör en blind. Det sa du själv.
Dessutom släcker de när som helst.
- Vad är det för film? - En musikal, såklart.
Måste jag förklara det, så slutar jag direkt.
- Jag avskyr musikaler. - Jag tycker synd om dig.
Jag är hemskt ledsen, men ingen sjunger i verkliga livet.
De kanske borde det. Håll tyst och lyssna nu.
Ljusen tänds, ridån går upp. Den är härligt färgsprakande.
Duken är översvämmad med extra röda och guldiga nyanser.
Det gör nästan ont att se.
Hon heter Aurora
och hon är så vacker.
Ingen man kan motstå henne.
Och de som har kysst henne
är upp över öronen förälskade.
För evigt förälskade.
Vänta! Du kastar oss bara rakt in. Vi vet inget om historien eller karaktärerna.
Det är en musikal. Man behöver inte veta mycket, men du har rätt.
Jag blev så uppspelt att jag hoppade över inledningstexten
som framhåller Aurora som den framgångsrika utgivaren av Charm,
Sydamerikas mest berömda modemagasin.
Sättet hon sitter på tar andan ur mig varje gång.
Hennes perfekt fylliga figur,
smala midja och kurviga höfter.
Hennes ben är rosiga och silkeslena, även utan strumpbyxor.
Snälla, inga erotiska beskrivningar.
Och nu,
iklädd en mycket enkel sidenmorgonrock,
går gudinnan in i sovrummet.
Kendall, du är sen. Hjälp mig att välja klänning till galan.
Kendall Nesbit är Auroras assistent och bäste vän.
Hans hängivenhet till henne är total.
Han lever för henne och genom henne. Med andra ord, han är homosexuell.
- De säger det såklart aldrig rakt ut. - Än sen?
Han som spelade honom var en större fjolla än Danny Kaye.
Han bodde med sin mamma och var rädd att bli påkommen genom att spela rollen,
så han spelade macho och tog bort all glädje.
Jag beskriver mina drömmars Kendall, i stället för den verkliga besvikelsen.
Kendall, du är sen. Hjälp mig att välja klänning till galan.
Vad ska jag ha på mig ikväll, då?
Jag har ingen aning.
Kanske Chanel i siden, den silverblå?
- Du måste välja mer än en klänning. - Vad menar du?
"En kvinna vet inte vad hon ska bära förrän hon vet för vem."
Saker jag säger för pengar.
I tio år har du tagit av vinterkappan utan en man vid din sida.
Dina läsare börjar undra om nånting är på tok.
Vem ska bli din kavaljer?
Kanske Raul?
- Kanske Manuel? - Gud, nej!
Kanske Roberto?
Så de vill veta vad han kan heta?
Jag vill inte berätta det för dem, och dessutom har jag dig.
Jag dansar ensam tills jag dansar med mina drömmars man.
Jag dansar ensam, hur befängt det än tänkas kan.
Tills jag dansar med mitt livs kärlek,
mannen som kallar mig sin.
Tills jag dansar med mitt livs kärlek,
så erbjud mig inga kavaljerer,
en skara främlingar,
för jag dansar ensam.
- Så hon är kysk. - Va?
Hon är paniskt rädd för fysisk närhet.
Troligen kände hon skam kring sex under sina tidiga barndom.
Att försöka kontrollera sina förbjudna begär som vuxen
har gjort henne oförmögen att njuta av ett bra skjut.
Ursäkta dig, men Aurora är kräsen. Det är allt.
- Visst. - Hon har höga krav.
- Oklanderlig smak. - Säkert.
Inga hån, annars fortsätter jag inte.
Det är ett konstverk som betyder mycket för mig.
Ska jag bara sitta och lyssna? Får jag inte kommentera?
Exakt, för det är vad folk gör när de ser på film.
Okej då.
Jag ska vara tyst.
Nu måste jag erkänna att Aurora har gått till en psykolog.
Han misstänker att hennes oförmåga att binda sig med en man
är kopplad till ett undertryckt minne
och det mystiska ledmotivet som hemsöker hennes drömmar.
Doktorn uppmanar henne att vara mer öppen för sina begär.
Aurora är fortfarande inte övertygad,
tills hon går till en tarotkortläggare som ger henne samma råd.
I går kväll gick jag till zigenerskan.
Titta hit!
Och så mycket hon hade att säga.
Hon sa att jag ska träffa en främling.
En smal, stilig hjälte
som sveper in och sveper bort mig.
Jag satt där och darrade vid hennes bord.
Och kände doften av rökelse i luften.
"En dag kommer du att höra ett skrik", sa hon.
"Ett skarpt, genomträngande ljud.
Och när du ser dig omkring
kommer ditt livs kärlek
att stå där."
Aurora dansar med ett dussin män, men är inte intresserad av nån.
In kommer Armando,
den främste fotografen i Sydamerika, en sann konstnär.
Aurora har anlitat honom för vinternumret, men de har inte träffats.
Inte förrän nu.
Låt mig gissa. Han är inte bara briljant, utan även lång, mörkhårig och stilig.
- Såklart. - Det är hans riktiga talang.
Nej då, han sjunger och dansar också.
Urfånigt.
Om du bara kunde se honom som jag gör.
"Jag kan inte säga hur du kommer att träffa honom.
Eller när du kommer att träffa din älskade eller var.
Men snart kommer du att höra skriket", sa hon.
Och du ser dig omkring.
På den skarpa, genomträngande,
skarpa, genomträngande...
Deras fingrar snuddar varann. Det pirrar av elektricitet.
De tar in nån från förhör.
Är det nåt du vill säga till professorn, Arregui?
Nå?
Du känner honom, eller hur?
Raring, hade jag sett ut så hade jag också velat ha en påse över huvudet.
Käften! Håll käften!
Jag känner honom. Han är en modig man, och du hånar honom!
Du och dina sjalar och pärldraperier! Du äcklar mig!
Jag borde inte ha gjort så.
Förlåt mig.
Förlåt mig med.
Det var ett dåligt skämt.
Nå, Molina, har du nånting åt mig?
Inget illa menat, direktören, men ni har nog anlitat fel person.
Jag har inget gemensamt med honom. Han kommer inte anförtro sig åt mig.
Har han pratat om nån han samarbetar med?
Inga namn?
- Inte ens i sömnen? - Hur ska jag veta? Jag sover ju också.
Du kanske borde sova mindre och lyssna mer.
Jag lovar att fortsätta försöka.
Förresten, jag har goda nyheter.
Jag övertygade frigivningsnämnden att titta på ditt fall.
Tack. Min mamma skulle bli så glad att få hem mig igen.
Ja, din mamma...
Tyvärr har hon har blivit sämre.
Ännu en liten hjärtattack.
Oroa dig inte. Hon är utom fara.
Nej...
Faran finns inom henne. Hennes hjärta är trött på att förlåta så mycket.
Jag är en tolerant man, Molina.
Jag äcklas inte av omoraliska personer som du.
Molina.
Ja?
Du träffade direktören i morse.
- Hur vet du det? - Det finns tusen ögon på det här stället.
Är du en angivare?
Såklart. Varför annars är jag här?
- Frågade inte direktören nåt om mig? - Nej.
Det gällde min mamma som är sjuk. Jag har redan sagt det till dig.
Visst.
Tack och lov kan moster Chicha ta hand om henne.
Just det.
Du är ensambarn.
Det har alltid bara varit vi två.
- Har du en stor familj? - Enorm.
Sist jag var hemma frågade min pappa: "Vem är du?"
Mamma höll nästan på att döda honom.
- "Svårt att hålla koll, kvinna", sa han. - Där har vi det. Sinnet för humor.
- Marta tyckte också att det var roligt. - Vem är Marta?
- Din flickvän? - Ingen.
Jaha, så Marta är ingen?
Hör du, titta på mig!
Du ska inte veta nånting om mig.
Jag lever bara fortfarande för att jag har information som de vill ha,
och de ger sig inte förrän de får den. Har du förstått?
Du var i fara i samma sekund som du träffade mig.
Raring, jag är en fönsterskyltare.
När det kommer till att kullkasta en junta med våld,
förväntar de sig inte att ett gäng fjollor leder marschen.
Jag är ledsen.
Det vrider sig i magen varje gång du driver med dig själv.
Snart släcker de.
- Ska jag fortsätta med filmen? - Javisst, grabben. Som du vill.
Aurora och Armando är jämt ihop. Jobbar på dagen, roar sig på kvällen.
- Knullar på kvällen. - Nej, folk gör inte sånt i musikaler.
- Men är de ihop? - Inte än.
Som jag sa försöker Aurora ta itu med sin motvilja att binda sig.
Hon har byggt en sån tjock mur runt sig att inte ens kulor kan penetrera den.
Det visar sig att Armando kommer från samma by som Aurora,
långt norrut i utkanten av djungeln.
Han övertygar henne att göra en fotografering där bland folket.
Även om Armando är erkänd konstnär ser han sig själv som en vanlig man.
För mig har äkta skönhet inget med mode att göra.
Äkta skönhet är det här.
En vanlig man
vill ha ett vanligt liv.
I ett vanligt hus, och göra så vanliga ting han kan
med en vanlig fru.
Och varje dag skyndar han hem uppför sin trapp,
hänger av sig sin vanliga hatt
och ser sin vanliga hund
springa rakt i hans armar för sin vanliga klapp.
Och vanliga tankar
går genom hans vanliga huvud, som en refräng
när han leker familj med sin vanliga maka
i deras vanliga säng.
Ja, de är ett vanligt par
på alla sätt och vis,
förutom att man inte finner en kärlek i deras slag
varje dag.
- Och deras vanliga kyss. - Och deras vanliga kyss.
- När de släcker ljuset. - När de tänder ljuset.
Jag lovar, mina vänner, det är ett lyckorus de känner
varje vanlig kväll.
De är som grannparet,
det måste man säga,
förutom att man inte finner en kärlek i deras slag...
Man finner inte en kärlek i deras slag...
Man finner inte en kärlek i deras slag
varje dag.
Varje dag.
Ännu ett skäl till att jag avskyr musikaler.
Ren propaganda från den styrande klassen för att döva folks sinnen.
- Herre min skapare, ta mig nu... - Ser du inte hur bakåtsträvande filmen är?
Fotografen känner sig hotad av en mäktig kvinna
och vill göra henne till en dörrmatta.
Nej, man respekterade kvinnor mer på den tiden.
Deras skönhet gav dem makt. Du föredrar väl filmer som görs nu
med tradiga ökenlandskap som ägs av Sissy Spacek, Meryl Streep,
Glenn Close och Glenda Jackson. Apokalypsens fyra ryttarinnor!
Riktiga aktriser som spelar riktiga roller,
inte såna där fåniga fantasifigurer som du är så förtjust i.
Jag är inte förtjust i dem. Jag älskar dem!
Aurora är gudomlig! Hon är den perfekta kvinnan
och Armando är min sinnebild av en riktig man.
På riktigt?
Exakt vad då?
- Jag tänker inte tråka ut dig med det. - Inte mig emot.
Jag vill inte bli uttråkad av dina åsikter om det.
Jag är intresserad. Vad anser du vara en riktig man?
Nån som är stark, inte rädd för att ta ansvar,
i synnerhet i sitt eget hem.
Så du tycker inte att män och kvinnor ska dela lika i hemmet?
En kvinna vill inte ha jämlikhet. Det finns ingen gnista i det!
Gnista? Vilken gnista?
Pirret man känner när en man lägger sin arm om en när man är lite rädd.
Herregud, vilket skitsnack!
- Det är så jag känner i alla fall. - Nej, det är så du har lärt dig känna.
Vi kommer ingenstans här.
Jag önskar dig god natt.
Molina.
Jag är klarvaken.
Berätta lite mer från filmen.
Det får mig att somna.
Bara lite till.
Snälla...
Låt gå, men sluta avbryt.
Armando tar Aurora till stans enda inneställe.
Glöm fotografering, Armando. Du borde öppna en dansskola.
Ja, en man med så många talanger.
- Skål. - Skål.
Välkommen hem, främling!
In kommer Paulina Paz.
Lång näsa, buskiga ögonbryn och ögon trista som inslagna karameller.
- Du gillar henne inte. - Alla tycker att hon är vacker.
Hon kan inte mäta sig mot Aurora.
Hennes enda fördel är hennes ungdom som hon svingar som en machete.
Det är uppenbart att hon och Armando tidigare var ett par
och att hennes låga inte har slocknat.
Nu blir det spännande.
Paulina gör ett stort nummer av att låtsas vara vänlig mot Aurora.
Hoppas du trivs här.
En liten by kan nog inte jämföras med storstan.
Jag är född i den här byn. Vi flyttade härifrån när jag var liten.
Det var före min tid.
Våra familjer kanske känner varann.
Det tror jag inte. Vi var enkla människor.
Jag älskar det ögonblicket. Aurora visar det uppblåsta våpet
hur äkta klass ser ut.
Och sen blir det tyst i salen.
Allas blickar vänds.
Johnny Desiderio har anlänt.
- Skurken. Äntligen! - Nej, superskurken!
En simpel gangster som har skinnat byn och dess invånare i åratal.
Äntligen lite roligt folk.
Hur kan hon tillåta att den där kackerlackan rör henne?
Klubben är hans lekplats,
och han behandlar alla som sina leksaker.
Det som jag älskar med La Luna
är att oavsett hur mycket Hollywood ville få henne att verka amerikansk
slutade hon aldrig vara sydamerikansk.
- Det var fantastiskt. - Tack, jag bara roar mig lite.
Jag tror att jag går och lägger mig, om ni ursäktar.
Givetvis, Armando.
Ses vi i lobbyn i morgon bitti?
Ursäkta mig.
Han bryr sig fortfarande om henne.
Kendall Nesbit har känt sig bortglömd sen Armando kom in i bilden.
- Men nu har han ett syfte igen. - Nu ska vi få dig i säng.
Och med det säger jag ciao. God natt, Valentín!
Nej, sluta inte nu. Nog för att det är en rad löjliga klichéer,
men den här nya karaktären medför lite dramatisk konflikt.
Det är bäst att låta publiken längta. Sov gott!
Molina?
Sången som Aurora hör, som psykologen tror är kopplad till nåt barndomstrauma.
Jösses, låt henne vara.
Identifierar du dig med henne för att ni upplevt nåt liknande?
- Har du en teori om allt? - Du sa att det bara var du och mamma.
- Din pappa då? - Han dog när jag var fyra. Än sen?
Är det inte uppenbart? Ditt beroende av din mamma gjorde dig homosexuell.
- Jaså? Snacka om klichéer! - Nej, lyssna nu.
Utan en far försöker den känslige pojken blidka sin mor
genom att anta hennes vårdande egenskaper.
Precis som machokillen försöker blidka sin far genom att bli revolutionär.
Jag är inte macho. Jag avskyr sånt och allt som det står för.
Är det så?
Tror du att du säger nåt som jag inte hört tusentals gånger?
Härnäst säger du att rätt kvinna kan omvända mig
för det finns inget bättre än en bra kvinna.
Till det säger jag: "Jag håller med."
Eftersom det inte finns nåt bättre än en kvinna, så vill jag vara en.
- Varför säger du så? - Det är sant. Varför tror du mig inte?
Vet du vad jag tror?
Jag tror att folk tittar på dig och ser ett monster,
så du spelar den rollen.
Men, Molina... Du är inget monster.
Du är en man.
Stearinljuset håller mig vaken.
Får jag släcka det?
Siden bär hon.
Spansk spets.
Chinchillapälsen sveper över ansiktet med passion.
Hon har tur
att vara en kvinna.
Hon bär diamanter
som glimrar på alla kanter.
Hon har älskare som öppnar dörrar till flotta bilar.
Hon har tur,
sån tur
att vara en kvinna.
En parfym av Lanvin
att dutta på sin handled.
En hemlig undangömd dagbok
av alla män hon kysst.
Så många män
som hon har kysst.
Syrenvatten
badar hennes skinn.
På operan tappar platsvisarna andan när hon sveper in.
Chokladaskar som gåvor
och rosor, säg,
och handskrivna lappar som bedyrar:
"Jag älskar dig."
Mjölkiga lotioner,
krämer med blomdoft.
Hon är höjdpunkten av dina färgsprakande drömmars stoft.
Hur mycket tur får man ha?
En sån tur, var dag.
Och jag önskar
att hon vore jag,
den kvinnan.
Det här är ditt fel, maricón.
Han har en flickvän. Marta.
- Marta vad då? - Jag vet inte.
- Jag behöver mer. - Det går inte om ni för bort honom.
- Jag behöver bara mer tid. - Det är det enda jag inte kan ge dig.
Vi behöver information!
- Tortyr funkar inte på honom. Det vet jag. - Vi torterar inte folk här.
Nej, men om ni tar honom tillbaka från förhöret
så kan jag få fram hela hennes namn och mycket mer. Snälla, jag ber er.
Molina, är du lite kär i den där jäveln?
Såklart inte. Jag vill bara träffa min mamma.
Ju snabbare Arregui pratar, desto snabbare släpps du.
La Luna.
Hjälp mig, snälla.
Jag klarar inte av att vara ensam.
Jag kan inte vara här.
Rädda mig, Luna.
Ta mig härifrån.
Ja.
Till en film.
KVINNAN HAN ÄLSKADE SVOR ATT DÖDA HONOM!
När du känner att allt har gått åt helvete,
och världen du lever i inte är ett paradis...
Jag kan ge dig råd,
bara du frågar om det.
Jag delar gärna med mig
av det här goda rådet.
Du måste lära dig att inte vara där du är.
Ju mer du ser sanningen i vitögat desto djupare ärr.
Så blunda och du kan bli en filmstjärna,
och därför måste du stanna
där du är.
Du måste lära dig att inte se vad du har sett.
Biten av helvetet som kallas ditt liv är hårt och orätt.
Så varför inte ligga bredvid mig på bioduken?
Varför måste du se vad du har sett?
Och om du råkar hamna i finkan, så är lite fantasi aldrig fel.
Det är lika enkelt som ABC.
Kom upp hit.
Lek med mig.
Ljus!
Kamera.
Tagning!
Du måste lära dig att inte göra det du har gjort.
Ett skott kan inte döda dig om du laddar ur pistolen fort.
Så bygg ett palats där du är shah,
så vi kan omfamnas i Shangri-La om du rymmer
till nån matiné
från där du är.
Du måste lära dig att inte vara där du är.
Där du är.
Ju mer du ser sanningen i vitögat desto djupare ärr.
Så blunda och du kan bli
en filmstjärna,
och därför måste du stanna
där du är.
Så varför inte ligga bredvid mig på bioduken?
Varför måste du se
vad du har sett?
Och om du råkar hamna i finkan, så är lite fantasi aldrig fel.
Det är lika enkelt som ABC.
Kom upp hit.
Lek med mig.
Lek med mig!
Och om du råkar hamna i finkan
så är lite fantasi aldrig fel.
Det är lika enkelt som ABC.
- Kom upp hit. - Kom upp hit.
- Lek med mig. - Lek med mig.
Släck ljusen och dina tankar besinna,
och jag kan lova dig att du ska finna.
Du kommer att gilla min plan.
Mitt finaste fan.
Min manliga motspelare.
Var än
du är.
Åh, herregud... Har ni dödat honom?
Ni kommer inte undan med det här! Försvinn!
Gode gud, hur mycket mer av det här kan du uthärda?
Säg bara det de vill veta så kommer allt det här att vara över.
När Johnny Desiderio förstår att Paulina fortfarande är kär i Armando
kidnappar hans hejdukar honom och slår honom. Jag brukar blunda då.
De dumpar Armando i utkanten av djungeln
och sen, helt plötsligt, är Aurora där.
Hon ryggar inte tillbaka när hon ser honom. Hon är så modig.
Jag är ett vrak vid det laget. Tårar strömmar nerför mina kinder.
Du låter dig alltid ryckas med av känslan. Jag vill bara veta vad som händer.
- Hon sjunger såklart. - Åh, nej.
Det är inte vad du tror. Det mest naturliga man kan tänka sig.
Jag ska utföra mirakel.
Även om piskrappen har fått din hud att fläkas,
ska jag sätta mina läppar på dig för att få den att läkas,
och jag ska utföra
mirakel.
Du får stanna där.
Jag är ledsen, men bli inte upprörd. Jag kan inte koncentrera mig på historien.
När du pratar om Aurora så ser jag bara...
Marta.
Den kommer väl ut på ett eller annat sätt.
Vad då?
Svagheten.
Det är kärlek, inte svaghet.
Man kan bara inte låta bli att fästa sig vid nån.
Det är som om sinnet bara översvämmas av känslor.
Är det vad du tror?
Som en läckande kran. Man kan inte stoppa droppandet.
Just nu skulle jag ge vad som helst för att hålla om henne.
Bara att tänka på henne...
Det är tortyr.
Du ska aldrig skjuta bort trevliga tankar.
Lägg dig ner.
Lita på mig.
Blunda.
Nu...
När jag säger "Aurora"
ska du se Marta.
Jag kan utföra mirakel.
När jag håller dig nära smeker jag varje sår.
Det jag kom för att erbjuda, min kära, får du inte försmå.
Det finns kärlek
i min beröring
som du kan ha nytta av.
Och om du väljer sen rent utav
så säg bara mitt namn,
och jag kommer att finnas där
och utföra mirakel.
Jag kan utföra mirakel.
Det finns mirakel
i mig.
Voilà, monsieur! Vår specialitet denna kväll.
Bönor med ris.
- Det är mycket för mig. Ta min. - Nej tack.
Jag vet. Ät!
Kom igen! Det här riset à la lim är inte så pjåkigt i kväll.
Äter du alltid så där? Ta manstuggor.
Jag är inget djur. Jag tar tuggor som en dam.
- Hur äter din Marta? - Jag har aldrig lagt märke till det.
Det är det sista en man lägger märke till hos en kvinna.
Älskar jag nån så lägger jag märke till allt. Hur de äter och sover. Allting!
Har du nån? En karl.
Ursäkta, "en karl"? Jag ser Ronald Reagan framför mig.
Du vet vad jag menade.
Han heter Gabriel. Han är servitör på en nattöppen krog i Trocadero.
Allt med honom är perfekt. Hur han går och hans mjuka lite drillande röst.
- Det låter som ännu en av dina fantasier. - Nej, han är högst verklig.
- Saknar du honom? - Jo, men inte som du menar.
Vi har aldrig älskat.
- Har ni aldrig knullat? - Nej! Vi har inte ens rört varann.
Jag fattar inte.
Han är...
...gift.
Två barn.
Det tog oss ett år att bara bli vänner tills han såg att jag respekterade honom.
Jag vet, det låter inte som mycket, men...
Han berättade saker som han aldrig har berättat för nån annan.
Jag med.
- Besöker han dig? - Nej.
Han är upptagen med sin familj. Han jobbar hårt, ibland dubbla skift.
Jag skickar honom brev.
Men...
Det har gått tre år.
Ibland undrar jag om han ens minns mig.
Vet du vad?
Jag ska inte studera i kväll.
Vad sägs om att gå på bio?
Visst.
Var var vi?
Armando har blivit slagen av gangstrarna.
Ja, just det.
Några bybor bär honom långt in i skogen
där Johnny Desiderio inte kan hitta honom.
De tar honom till ett märkligt hus, helt i sten med ett halmtäckt tak.
Hela stället är övervuxet av djungelväxter.
Clemencia bor där.
Hon är byäldsten.
Hon är nästan blind, men hon ser allting.
När Armando har somnat
berättar Clemecia för Aurora om en hemsk legend.
I århundraden har de vilda djuren i djungeln
blivit galna av hunger under vinterperioden.
De klättrade ner från bergen till byn och dödade alla.
Folket bad Spindelkvinnan om hjälp.
En magisk varelse född av en mänsklig mamma
och en allsmäktig skogsande.
Hon erbjöd dem skydd
och bad om bara en sak i gengäld.
En gång vart tionde år
ska en kvinna från byn
försaka mannen hon älskar och offra honom.
Du föddes en av de där nätterna.
Det betyder att du en dag måste offra nåt själv.
Det förklarar så mycket.
Varför vår familj lämnade byn.
Varför jag inte kan älska.
- Hon har återkallat dig. - Ja.
Med sin sång.
När hon dyker upp betyder det att nån är på väg att dö.
Förr eller senare känner jag.
Förr eller senare nån dag.
Jag ska ta honom
när som helst nu.
Jag var åtta år gammal när jag först såg henne.
Du anar inte hur rädd jag var.
Jag sov inte på en vecka. Har jag sagt att Luna spelar båda rollerna?
Många gånger.
Vilket konstycke!
Vad är fel?
Tjejen är körd.
- Vilken tjej? - Mig, dummer! Min mage!
Ska du spy?
Nej, det är längre ner. Kramper i skrevet.
Andas.
- Maten var förgiftad. - Då hade båda mått dåligt.
Det är mina nerver. Jag har varit spänd hela dagen.
- Kalla på hjälp! Jag står inte ut! - Vakter! Vakter!
Snälla...
Sov.
Släpp ut smärtan.
Kom och hitta mig.
Hör min sång.
God kväll. Hur har du mått?
Gå härifrån. Du vet hur jag har mått.
Jag vill bara prata.
Varför är du rädd?
Jag har alltid varit rädd för dig.
Men varför?
Jag vet inte.
Det kommer att förändras.
Nån dag kommer du att se mig som din vän.
Nej, aldrig min vän!
Gå härifrån!
- Men jag är vacker. - Ja, det är du.
Och jag är varm, snäll och vänlig.
Varför gillar du mig inte?
Jag vet inte.
Nån dag kommer du att förstå att jag är din vän.
- Nån dag kommer du att kyssa mig. - Aldrig, aldrig!
Gå härifrån! Gå härifrån!
Nån dag
kommer du att ge efter.
Såklart kommer du det.
Det gör alla män.
Ja, alla män kysser mig.
Och det kommer du också göra.
Du kommer att sära på mina läppar
och vila dina läppar där,
och dra dina fingrar
genom mitt hår så här.
Dina stön av njutning
kommer att värma vår kalla atmosfär.
När du kysser mig.
Och du kommer att kyssa mig.
Men inte nu.
Inte än.
Inte nu.
- Hur mår du? - Jag är fortfarande lite yr.
Hör ni! Titta vad mer vi tog med till er.
Fan ta er!
Förlåt, de har inte gett mig mat på tre dagar.
Jag skiter i vad de har lagt i den.
Det känns fel om jag inte säger en sak till dig.
Du saknade mig. Jag vet.
Jag gick igenom dina saker när du var borta.
Jag ville vara säker på att jag kan lita på dig.
Kan du det?
Jag har varit en skit som inte berättat nåt om mig själv.
Nu känner jag att jag är skyldig dig en bekännelse.
Härinne ska allt vara 50-50, eller hur?
Okej.
Marta är inte med i rörelsen.
Det var förvånande.
Hon slutade efter att vi hade träffats. Hon var glad att bara vara tillsammans.
Hur är hon?
Hon kommer från en rik familj.
Hon kör en liten röd Mercedes.
- Det menar du inte... - 280 SL.
- Hon spelar till och med golf. - Hon låter gudomlig.
Har hon en bror?
Hon är allt som jag förväntas hata.
Jag är en hycklare.
Vad är det?
Vad är fel?
Jag hade rätt. De förgiftar oss.
- Jag kallar på vakten. - Nej, nej!
Då ger de mig morfin och gör mig beroende.
Då förlorar man sitt motstånd.
- Du kan inte uthärda smärtan. - Det kan jag.
Hjälp mig bara att sätta mig ner.
Okej, du klarar dig.
Det är okej.
Allt kommer att ordna sig.
Är du okej?
- Lova att du inte låter dem ta mig. - Doktorn kanske kan hjälpa dig.
- Lova mig det! - Okej.
Jag lovar.
- Åh nej... - Vad är det?
Åh nej...
Vad är det?
Jag skäms så.
Jag sket på mig.
Okej. Det är okej.
- Allt kommer att ordna sig. - Förlåt.
- Det är ingen fara. - Okej.
Nej, använd inte filten!
- Du behöver den för att värma dig. - Ja, du har rätt.
Du ska få nåt att torka dig med.
- Nej, inte din skjorta. - Ingen fara. Jag tvättar den i morgon.
- Snälla. - Okej.
Valentín, låt mig göra det.
Låt mig göra det, snälla.
Låt mig hjälpa till.
Fan!
Klarar du det?
Ge mig den andra.
Gick det igenom?
- Är det okej? - Det mesta hamnade i dina kalsonger.
Okej, försiktigt. Försiktig.
- Försiktigt. - Ta strumpan.
- Äcklar inte det här dig? - Jag skulle inte vilja arbeta med det.
- Är det rent? - Ja.
- Arregui! - Hjälp mig.
Vad gör ni därinne?
Vad tror du? Kan du gå nu?
Ni äcklar mig.
Det var bra. Tack.
Molina, distrahera mig från smärtan.
- Filmen... - Ja. Aurora.
- Hon är sexig. - Det är hon.
- Jag vill knulla henne. - Och jag vill vara henne.
Ja, det är lustigt.
När Armando har repat sig återvänder han till byn med Aurora.
De hinner precis till karnevalen.
- Men det de inte ser... - Vänta! Jag vill prata med dig.
...är att nån förföljer dem.
Det är goda människor som är redo att kämpa emot monstret
som förstör deras liv.
Jag kan inte lämna dem nu.
Jag vill att du stannar med mig.
Det som händer i den här byn är inte min ensak.
Jag vet ingenting om det,
och jag bryr mig ännu mindre.
- Du är precis som Aurora. - Håna mig inte.
- Det gjorde jag inte. - La Luna är så bra i den scenen.
Hon säger: "Jag är en kvinna som bara lever för konst, kärlek och skönhet."
Men hon bara låtsas att hon inte bryr sig.
- Hon vill få Armando att avsky henne. - Förbannelsen.
Hon vill rädda honom från Spindelkvinnan.
Lägg märke till att den som förföljt dem har spetsat Armandos drink.
Konsten återspeglar livet.
Varför känns det som om du hittar på det här vartefter?
Det skulle inte förvåna mig.
Hör du!
Förlåt, jag ber om ursäkt.
Ta den här.
Ta min.
Jag hämtar en till åt mig.
Hon börjar känna sig yr.
Drogen börjar verka.
Aurora öppnar ögonen. Vi är nu i hennes dröm.
Hon vill fortfarande driva bort Armando.
Så hon lurar in honom på den sjaskiga klubben,
men den ser annorlunda ut. Den är målad i djuprött.
Färgen av sex.
Det är som att vara inuti Auroras huvud.
Och, raring, det är all psykologi jag behöver.
Jag vill inte veta om kriget hägrar.
Bjud mig på tjurfäktning och jag vägrar.
Men om du vill få min uppmärksamhet
så låt oss älska.
Ge mig kärlek, ge mig kyssar.
- Nån jordbävning vill jag inte se. - Ge mig kyssar, ge mig kärlek.
- Nån farsot, då vill jag inte vara me'. - Ge mig kyssar, ge mig kärlek.
Men vill du att jag ska fortsätta titta åt ditt håll
så låt oss älska.
Det är som att ge till en fattig en,
och jag har inget emot att vara sniken.
Kom igen, chico, och snabba på sen,
och ge mig det jag längtar efter.
- Ingen slang för att släcka en brand. - Ge mig kyssar, ge mig kärlek.
- En ynkrygg kan man kalla mig ibland. - Ge mig kyssar, ge mig kärlek.
Men allt jag vill ha är skönhet.
- Så ge mig, ge mig... - Kramar.
- Ge mig, ge mig... - Kel.
- Ge mig, ge mig... - Läppar.
- Ge mig, ge mig... - Kyssar.
Låt oss inte ställa till med mer besvär.
Låt oss
älska.
Ge mig kärlek.
- Kom igen, killar! - Ge mig kyssar.
- Här har du! - Ge mig kärlek.
Ge mig kärlek.
Ge mig kyssar.
Ge mig kärlek.
Kyssar.
När Armando är borta förvandlas Auroras dröm till en mardröm.
Jag sticker ner mina fingrar i din hals. Bit mig inte.
Är du sjuk, Arregui?
Vi kan ta dig till vårdavdelningen.
Jag vet inte vad du pratar om. Han mår fint.
Jag mår fint. Bara fint.
Vilket jävla skitsnack!
Har de tagit mig?
Nej.
Du är fortfarande med mig.
Jag fryser.
Var är jag?
I en film.
Du har livlig fantasi.
Tack.
För livlig.
Det är omöjligt.
Du är en snäll man.
Hon är borta.
Du är säker.
Tack och lov att du är säker.
Källor i kongresspalatset har bekräftat att det finns sprickor i koalitionen.
Fredliga demonstrationer har blivit våldsamma,
vilket lett regeringen att införa utegångsförbud från klockan sex i kväll.
Du hade en uppgift, att ta honom till sjukstugan!
- Du klarade inte ens det! - Är det mitt fel att han är hård som stål?
- Vet du vad det är som händer där ute? - Jag är opolitisk. Jag vet inget om sånt.
Arreguis grupp är länken mellan förrädarna i regeringen
och odjuren som protesterar!
Om vi inte avslöjar dem, så kan det bryta ut ett inbördeskrig!
- Han börjar öppna sig. Jag känner det. - Vet du vad, Molina?
Jag skiter i vad du känner.
Ta ut bögen!
Valentín har ögon överallt. Han lär undra varför jag pratade med er.
- Säg att din mamma kom på besök. - Det lär han aldrig tro.
Han vet att hon alltid tar med sig mat till mig.
Okej, vi ska ordna lite matvaror. Vad brukar hon ta med?
Skynda på.
Jo, jag sa till honom att min mamma är duktig på att laga mat, så...
Två kycklingar från Veaugirards på Avenida
och deras ugnspotatis som blötlagts i mjölk. Och guavapasta.
Två askar te, frukostte och kamomill. Och kondenserad mjölk.
- Vänta lite. - Jag kan prata långsammare, om du vill.
En burk persikor och två tvålar. Suavissimo, badstorlek.
Två burkar soppa, en burk ansjovis, madeirakaka med körsbär och...
...månadsnumret av Vogue.
Din mamma?
Ja, hon mår bättre. Och titta vad mer hon tog med till oss.
Nej, det där är till dig, min vän.
Tyst med dig! Det är två kycklingar! En var.
- Nej, det är inte okej. - Jag gör det inte för din skull.
Jag står inte ut med revolten i din mage en dag till.
- Okej då. - Bra, då var det bestämt.
Molina?
Är det okej om jag tar ett kycklingben direkt?
Jag hade tänkt mig nåt mer högtidligt.
Jag är inte så bra på att säga det här, men tack ska du ha.
Tur för dig att du har en hemmafru som cellkamrat.
Du skulle kunna leva med en homosexuell.
Inte bara för maten.
Tack för att du tog hand om mig.
Du hjälpte mig. Jag hade dött om det inte var för dig.
Vill du ha sista potatisen? Gapa stort.
Säg inget till din mamma, men jag tror att jag kom precis.
Nu räcker det för dig. Inget mer.
- Jag tar den där. - Tack.
Vet du vad som skulle toppa det här?
- Låt mig gissa. Aurora? - Nej.
Jag känner inte för att fly i kväll. Jag vill stanna här.
- Och göra vad då? - Lyssna på dig.
Kom igen, jag är trött på min egen röst.
- Jag vill att du ska prata. - Om vad då?
Vad som helst.
Okej.
Okej då.
Du har hundratals filmer. Jag har en.
Den har bara en scen.
Du vet parken mittemot stadshuset?
Föreställ dig tusentals som samlats för att höra Alberto Golizar.
Jag var bara 15.
Men jag kände redan till de illegala gripandena,
dödspatrullerna och de tusentals människor som hade försvunnit.
Golizar bad folk att berätta sina historier.
Av nån anledning pekade han på min syster och jag.
Kanske för att vi såg så hungriga ut.
"Berätta för oss! Berätta om hemmet som vårt land har gett er!"
"Vårt hem?", sa jag.
"Vårt hem är gjort av lera, plåtbitar och hopnitade kartonger."
När jag sa det blev det knäpptyst i parken.
Alla ville höra vår historia.
Jag kommer aldrig glömma min systers min.
En 14-årig tjej
som blev sedd för första gången i sitt liv.
När man känner så
tror man inte att personen intill en står och gömmer ett maskingevär
i väntan på order om att öppna eld.
När det var över
var 47 personer döda.
Två av dem var barn.
En av dem var min syster.
Goda nyheter, Arregui!
Professorn pratade inte, men den dåliga nyheten är...
Stackars man. Han har sannerligen säkrat sin plats i himlen.
Låt det bara gå fort när min tid är kommen.
Säg inte så. Tänk inte ens tanken!
Professorn hade en framträdande roll i rörelsen.
- Med kontakter högt upp i regimen. - Berätta inte.
- Bland annat en av generalerna. - Jag vill inte veta!
Du har rätt.
Förlåt.
Kan jag diktera ett brev för dig?
Jag försökte skriva det själv, men bokstäverna simmade bara runt.
Ja.
Här.
Kära Marta.
Jag skriver för att jag är rädd att allt kan ta slut här.
Att jag inte uträttat nåt i mitt liv.
Ibland intalar jag mig själv
att jag tog nånting med mig av dig och att jag inte har förlorat det.
Men sen inser jag...
...att det bara är jag...
...helt ensam i den här cellen.
Jag kan inte tvätta mig, för jag är sjuk
och är rädd att det iskalla vattnet ska ge mig lunginflammation.
- Vänta. - Vad är det?
Du har rätt. Det iskalla vattnet kan döda dig,
men du kan i alla fall bli ren.
Jag kan använda varmvattnet för teet och två handdukar.
Den ena löddrig och den andra blöt för att torka bort tvålen.
- Och då skulle det sluta klia. - Såklart.
Under hela tiden jag var med Marta
sa jag aldrig "jag älskar dig".
Aldrig.
Vilket hemskt ord.
Jag vill inte dö, Molina.
Jag vill bli en fet gammal gubbe
och få ett dussin barnbarn.
Ge mig din hand.
Som jag sa...
En läckande kran.
Molina?
Titta på skuggorna som ljuset kastar på väggen.
Har du aldrig lagt märke till dem?
Aldrig.
Jag tittar alltid på dem.
Det hjälper till att fördriva tiden.
Sista chansen, Molina.
Har du nåt att berätta?
Fånge 31452, Santiago Ventura.
Efter noga övervägande har nämnden beslutat att inte benåda dig.
Begäran avslås.
Luis Molina.
Så du tänker inte berätta för mig vad som hände vid prövningen?
Jag sa att jag mår fint.
Så det gick bra?
Det gick uselt, faktiskt.
- Nekade de att ge dig villkorligt? - Nej. Inte än, i alla fall.
De sa att när ett beslut är under behandling
flyttas interner till en annan del.
Jag ska flyttas i slutet av veckan.
Och jag kommer inte tillbaka.
Armando kommer till Auroras svit
och ser att hennes väskor är packade.
Han blickar ut genom fönstret.
I kväll händer det.
Spindelkvinnan vill ha sin kyss.
Armando vill berätta för Aurora hur han känner, men han kan inte.
Jag kunde inte låta dig åka utan att säga farväl.
- Farväl, Armando. - Det är så fruktansvärt.
Två personer som inte kan erkänna att de är kära.
- Är allting klart? - Ja.
Armando.
Kendall.
Armando, du måste härifrån. Johnny och hans män är på väg.
- Vem sa till dem var jag var? - Det kvittar.
De tänker döda dig!
Låt dem komma.
Mitt liv är ändå över.
Dumheter!
Du har Paulina nu.
Armando vill inte ha mig.
Han älskar dig. Vet du inte det?
Är det sant, Armando?
Andra må lura mig,
men aldrig du.
Förleda mig och sen lämna mig,
men aldrig du.
Nån annan skulle mitt förtroende ta
och bryta det itu,
men för dig är det omöjligt
att mig bedra.
Andra älskare skulle dra en vit lögn eller två,
säga för alltid
när de egentligen vill gå.
Men nej, nej,
aldrig,
aldrig du.
Det här ändrar ingenting, Aurora.
Du har fortfarande en tidning att ge ut, en deadline att hålla. Vi måste åka.
Jag kan inte, Kendall.
Snälla, försök förstå.
Det är inte bara för att jag älskar Armando,
utan för att han fått mig att se saker genom sina ögon.
De här människorna behöver vår hjälp.
Kom ihåg att jag är en av dem.
- Men... - Inte ett ord till, Kendall.
Jag vet att det var du som förrådde oss.
Jag är ledsen.
Jag ville inte förlora dig.
Så överraskande.
Regel nummer ett:
Lita aldrig på en smygbög.
Nu har Aurora bara dåliga alternativ.
- Gå till Clemencia. Hon skyddar dig. - Nej. Nej, inte djungeln!
- Ta min bil. - Nu går vi.
Kom nu!
Snälla Armando, vi måste stanna.
Hon har lockat in oss i sitt nät.
Lyssna på mig! Hon dödar dig!
Aurora och Armando blir förföljda,
men inte av Desiderio.
Vad är fel?
Hör du...
Gör inte så.
Jag är så trött, Valentín.
Jag är trött på att lida.
Det gör ont inombords.
Var då?
I mitt bröst
och i min hals.
Här?
Ja.
Vilken lättnad...
Vad då?
Att bry sig om nån igen.
Får jag...
Får jag röra dig med?
Ja.
Ligg ner.
Kom nu.
Närmare väggen.
Din hud...
Den är så len.
- Gillar du den? - Ja.
Ja.
Är du vaken?
Ja.
En märklig sak hände mig i går kväll.
Det kan man gott säga.
När du var med mig
var det som om jag inte var mig själv längre.
Jag kände mig som dig.
Men sen, när du gick tillbaka till din säng,
var jag inte dig heller.
Och jag var fortfarande inte mig.
Jag var nån annan.
Inte en man eller en kvinna.
Jag var ingenting
och allting.
Det var som att vara...
Utom fara.
Exakt.
Hur visste du det?
Jag kände samma sak.
Marcuse skriver om det. Kön som social konstruktion.
Snälla Valentín, inga teorier i dag.
Vissa saker är för intressanta för att uttryckas med ord.
Ja, du har rätt. Förlåt.
Dessutom mår jag bra, så jag vill inte förstöra det.
Vet du vad det bästa är med att vara lycklig?
Man tror att man aldrig mer kommer att bli olycklig.
Molina.
Din villkorlig frigivning har beviljats på min rekommendation.
Jag behöver bara skriva under den.
Vad ska jag göra, Molina?
Tack.
Min mamma kommer att bli så glad.
Du släpps i eftermiddag klockan tre.
I dag? Men han kan ju fortfarande prata.
Fattar ni den här bögen? Han gillar fängelset så mycket att han vill stanna.
Gå och packa dina saker.
Och kom ihåg, Molina...
Vad du än tror att du såg här
bryr sig ingen om.
Och inget mer smussel med killarna!
- Är du säker på det här? - Förr eller senare leder han oss till dem.
När allt kommer omkring
är han en förälskad kvinna.
Var inte ledsen. Jag är inte det.
Jag är glad för din skull.
Nu kan du börja ett nytt liv, gå med i en politisk grupp
och demonstrera med dina gaysystrar och bröder.
Jag är ledsen, Valentín. Det är för sent för mig att bli en revolutionär.
Men du överlevde på ett ställe där ingen kommer ut levande.
Säg inte att det inte har förändrat dig.
Det smärtar mig att behöva lämna dig ensam i cellen här
utan någon som tar hand om dig.
Jag ska ta mig ut härifrån. Jag vägrar dö som professorn
utan att föra vidare informationen jag har. Det tänker jag inte göra.
Valentín.
Jag vill be dig om en avskedspresent.
Nånting som vi inte gjorde.
Även om vi gjorde värre saker.
En kyss.
Det är sant.
Vi kysstes aldrig.
Vill du ha den nu?
Men...
Vi har ont om tid.
Och vi måste fortfarande avsluta filmen.
Ja.
Kom hit.
Förr eller senare, var du än är,
i sovrummet, salongen eller på gatan.
Vart du än går
ser hon till att du hennes kyss får.
Förr eller senare, dag eller natt,
när de röda ljusen fladdrar så stiger hon in.
Gardinerna skakar och elden sprakar så.
Hennes kyss ska du få.
Månljuset försvinner.
Dimman ligger tätt.
Hennes ögon brinner
och du vill därifrån men hon spinner sitt nät.
Det är Spindelkvinnan
som med sin sammetscape gjort entré,
och du kan skrika
men att fly är ingen idé.
Förr eller senare får du en hjärtevän
som kan lära dig leva och älska igen.
En kärlek som förgiftas sen,
av hennes kyss.
Förr eller senare gör du succé.
Dina undersåtar svarar dig enbart med: "Ja."
Men din makt försvagas och allting blir tyst
när du blir kysst.
Månljuset försvinner.
Dimman ligger tät.
Hennes ögon brinner
och du vill därifrån, men hon spinner sitt nät.
Det är Spindelkvinnan
som med sin sammetscape gjort entré,
och du kan springa, skrika
och gömma dig,
men att fly är ingen idé.
Du?
Jag ville se till att ni var säkra.
Snälla, jag har väntat hela mitt liv på att finna min kärlek
och nu när jag har den, så ber du mig att ge upp den.
Tar du Armando så dödar du mig med!
Nej!
Jag älskar dig.
Jag älskar dig med.
- Så förbannelsen bröts. - Nej, den uppfylldes.
Aurora älskade Kendall, men bara på ett annat sätt.
- Vilken vändning! - Tycker du?
De flesta homosexuella dör i Hollywoodfilmer.
- Oftast tar de livet av sig. - Han offrade sitt liv för ett ändamål.
Tack vare hans uppoffring kommer byn att skyddas.
Nej.
Han dog för kärlek.
Aurora insåg vem Spindelkvinnan verkligen var:
Hennes främsta fiende
och hennes bästa vän.
Hon är döden och livet.
Hon räddade en hel by och begärde så lite i gengäld.
Bara en kyss.
Genom sina tårar började Aurora att le.
Det finns nån lycka för var och en av oss.
Livet är gott
och det goda är kärlek.
Hon heter Aurora.
Ett äkta Hollywood-slut.
Jag sa ju att det inte var nån Citizen Kane.
Kalla den kitschig eller överdriven, jag bryr mig inte. Jag älskar den.
När jag var med direktören
fick jag en känsla av att han var rädd.
Ja.
Saker och ting går fort.
Om jag för vidare din information,
skulle det gå ännu fortare då?
Kanske det.
En dag kanske du blir fri.
Fånge 57884, Luis Molina, är på väg ut!
Jag gör allt du säger.
Dags att gå, Molina.
Tack.
- Så att du inte glömmer mig. - Ingen fara att det händer.
Jag kommer att sakna dig, Molinita.
Röd är din färg.
Och det har den alltid varit.
Mamma.
Luis?
Drömmer jag?
Nej, mamma.
Det är jag.
Jag är hemma.
Hej.
Revolution.
Det är bara radikala och fjollor. Ett gäng bortskämda snorungar.
Att störta generalerna? Glöm det. De kommer att bli krossade.
Deras blod kommer att flyta på gatorna.
Ni kommer att se.
En skål, om ni tillåter mig.
För kära moster Chicha
och för kärleken och omsorgen hon har visat sin älskade syster.
- För Chicha. - För Chicha!
Ring igen i morgon, klockan två.
Gabriel.
- Hej på dig. - Hej.
Jag kan inte stanna länge. Det är rusningstid just nu.
Du ser ut att må bra.
Hur mår du?
Och familjen?
Bra. Bara bra.
- Fick du mina brev? - Ja.
Hoppas de inte var de trop, som fransmännen skulle säga. För mycket.
Nej då, jag uppskattade dem väldigt mycket.
Men du skrev aldrig tillbaka.
Jag har haft fullt upp.
Med familjen, antar jag.
Dubbla skift på jobbet.
Tänkte du nånsin på mig?
- Jag ska nog gå tillbaka. - För jag tänkte på dig.
Väldigt mycket.
Att du gav mig precis tillräckligt för att bibehålla mitt intresse.
Och inte en tum mer.
Jag är ledsen, Luis.
- Jag är en vanlig man. Jag förstår inte... - Jo, det gör du.
Du förstår mycket väl.
Du lät mig beundra dig,
och du njöt av det.
Men du sa aldrig nåt till mig
eller tackade mig.
Snälla, kom inte hit igen.
Jag brukade vinka till dig varje dag.
Ja?
Professorn hälsar.
Jag älskar dig så mycket, mamma. Om jag inte är hemma igen
när du läser det här så betyder det att jag har blivit gripen.
Men den här gången för nåt betydligt allvarligare.
Försvinner jag, så vet jag att moster Chicha finns där för dig.
När jag åkte i fängelse
trodde jag att mitt liv var över, men det hade just bara börjat.
Jag lärde mig om värdighet på det där ovärdiga stället.
Jag trodde att inget skulle förändras för mig,
och det gjorde att jag tyckte synd om mig själv.
En biljett, tack.
Men så kan jag inte leva nu.
Tack.
Kom igen!
Var försiktig! Håll dig undan!
Backa undan. Kan du backa undan, tack?
- Vi måste gå. - Va?
Nu!
Skynda!
Stanna!
Stilla!
- Rör dig inte! - Skjut honom inte!
Vi behöver honom levande.
Kom igen!
- Skynda! - Stanna!
Skynda dig!
Kom igen!
Nej!
Kör, kör!
Optimistiska slut.
Passionerade romanser.
Stiliga, biffiga hjältar som tar dödsföraktande chanser.
Bara på bio.
Anständiga jungfrur.
Agerar fullständigt lydigt.
Utmanar djärvt skurken,
både högbröstat och spydigt.
- Bara på bio. - Bara på bio.
Och marmorgolv att glida på
och karuseller att åka på
och sensuella flickor som begynner sin beguine.
Jag märkte när jag äldre blev
och livet så mycket kallare blev
och sen till min stora sorg
var bortblåst som vinden.
- Så jag sprejar på lite parfym. - Sprejar på lite parfym.
- Pudrar på lite puder. - Pudrar på lite puder.
Och plötsligt hör jag stråkarna som starkare ljuder.
Även om jag vet skillnaden fortsätter jag låtsas
att jag var på bio.
Men allt förändrades när jag mötte dig.
Du förändrade mitt liv på nåt sätt.
Allt förändrades när jag mötte dig.
Jag känner att nu
är allting färgglatt.
Och när denna prinsessa låg för döden
lyfte hon sitt vackra huvud resolut,
och medan hennes älskare stod på knä intill henne
sa hon dessa ord till slut.
Hon tittade in i hans bruna ögon så rara
och ropade:
"¡Viva la guerra!"
"¡Viva la revolución!"
"¡Viva vad det än må vara!"
Nej!
Hon hette Molina.
- Hon hette Molina. - Hon hette Molina.
ARGENTINAS MILITÄRREGIM FÖLL I OKTOBER 1983
TUSENTALS STUDENTER, JOURNALISTER, KONSTNÄRER OCH AKTIVISTER SLÄPPTES FRIA
Vi klarade det, min älskade.
Vi klarade det.
Undertexter: Lisa Di Biaggio www.junefirst.tv
Ansvarig utgivare: Sara Karlsdotter de Costa Noble Entertainment AB
SLUT