Downloaded from YTS.LT
VIC-TEATTERI
Official YIFY movies site: YTS.LT
Naiset ja herrat, toivottakaa tervetulleeksi
Kumail Nanjiani!
Hei!
Sillä lailla.
Terve!
Kiitos.
Miten menee, Chicago?
Kun tulin lavalle ja kuulin huutonne, aloin melkein itkeä.
Olen aivan häkeltynyt. Kiitos.
Olette aivan mahtavia.
Hienoa, että olette tulleet tänään paikalle.
Haluan selventää yhden asian.
Haluan teidän tietävän, että aloitin stand up -koomikkona
täällä Chicagossa.
Niin tein.
Aloitin stand up -urani Chicagossa
ja tein keikkoja monta vuotta.
Sitten lopetin kymmeneksi vuodeksi
ja nyt aloitin tämän taas uudelleen.
Minulle on tärkeää,
ettette pidä minua näyttelijänä,
joka päätti alkaa heittää huulta.
Ajatelkaa mieluummin, että keksin koronan.
Äläkä myöskään suhtautuko lihaksiini oudosti.
Tiedän, että jotkut tekevät niin.
Älkää suhtautuko niihin oudosti.
Se on kuin...
Jotkut pelästyvät niitä. Älkää suotta pelätkö.
Näillä lihaksilla ei satuteta.
Ne ovat vain koristeena.
Lihakseni eivät ole koskaan tapelleet.
Tällaiseen tappeluun ne kerran joutuivat.
Tämä tapahtui vuosia sitten Brooklynissa.
Ajoin vaimoni autoa illalla ja yritin löytää parkkipaikan.
Löysin vihdoin parkkipaikan.
Olin pysäköimässä, ja niin oli toinenkin mies.
Aloimme riidellä.
Sanoin: "Painu helvettiin."
Hän nousi autosta
ja käveli minua kohti. "Mitä sinä sanoit?"
Sanoin: "Pyysin anteeksi!"
En ole koskaan ollut niin lähellä tappelua.
En ole ollut tappelussa, koska olen tosi hyvä pyytämään anteeksi.
On ihanaa olla taas Chicagossa. Moni asia on muuttunut.
Marihuana on nykyään laillista täällä.
Aloitan kyseenalaisella mielipiteellä.
Marihuanan laillistaminen oli virhe.
Hetkinen.
Tämä ei ollut vielä tässä. Haluan sanoa yhden asian.
Muistaako kukaan, millaista oli
ostaa marihuanaa ennen kuin se oli laillista?
Piti mennä jonkun tyypin kotiin.
Piti teeskennellä olevansa tyypin ystävä.
Piti katsoa vähän Matrixia hänen kanssaan.
Piti silittää hänen iguaaniaan. Se oli aivan kamalaa.
Mitä sitten tehtiin, kun kaupat oli tehty?
Poltettiin.
Piti polttaakin hänen kanssaan!
Mitä? Ei!
Sinulla on paljon, minulla on vähän.
Miksi pitää antaa osa tästä sinulle takaisin ilmaiseksi?
Ei niin tehdä muualla. Ei ravintolassa sanota tarjoilijalle:
"Ota haukku hampurilaisestani."
Selitän, mitä tarkoitan.
Marihuana pitäisi dekriminalisoida.
Minusta ihmisten ei pitäisi... Niin.
Kenenkään ei pitäisi joutua vankilaan hallussapidosta.
Kaikki marihuanan hallussapidosta istuvat pitää vapauttaa.
Minusta se on naurettavaa.
Minusta sen ei pitäisi kuitenkaan olla täysin laillista.
Minun pitäisi rikkoa lakia edes pikkuisen
saadakseni pössyttelystä oikean fiiliksen.
Annan esimerkin.
Muutama viikko sitten vaimoni ja minä olimme Pohjois-Kaliforniassa.
Olimme menossa treffeille kivaan ravintolaan,
ja olin ottanut marihuanakarkin.
Ja nyt kun ruoho on laillista,
karkit ovat paljon parempia, koska laatikossa on numero.
Se kertoo, kuinka pöllyihin niistä voi tulla.
Ennen vanhaan se oli salaperäinen seikkailu.
Osa yritti vain todistaa jotain.
Kun asuin täällä, eräs vanha nainen
kävi baareissa ja myi kannabismuffineita.
Ostin häneltä kerran kannabismuffinin.
Söin sen, ja hän kysyi: "Söitkö sen kokonaan?"
"Sinun pitää mennä heti kotiin."
Sitten makasin hereillä sängyssä kolme päivää.
Ajattelin sähköposteja, jotka olin lähettänyt viiden vuoden aikana.
Asiat ovat nyt paremmin.
Olimme treffeillä, olin ottanut karkin ja olin tosi pilvessä,
mutta tiesin laatikon numeron, joten olin turvassa.
Menimme istumaan ulos.
Siellä oli upeita vuoria, aurinko paistoi silmiini,
tuijotin näkymää...
Olin pilvessä ja ajattelin: "Olet pilvessä, samoin minä."
"Sama sana, kaksi merkitystä."
Tarjoilija tuli ja sanoi: "Herra, aurinko paistaa teitä silmiin."
Vastasin: "Älä helvetissä."
Hän sanoi: "Juuri nyt aurinko paistaa silmiinne,
mutta kun se alkaa laskea, tulette näkemään
koko Kalifornian kauneimman auringonlaskun."
Katsoin tätä miestä täysin pöllyissä
ja sanoin: "Laskeeko aurinko vuorten taakse..."
"Vai vuorten eteen?"
Sen pitäisi olla vähän laitonta.
Minun pitäisi rikkoa lakia ihan vähän unohtaakseni,
miten aurinko toimii.
Sanoin tosissani: "En ole käynyt ravintolassasi, joten..."
"En tiedä, miten se täällä toimii."
"En tiedä, lasketteko te auringon
vuorten taakse vai vuorten eteen."
"Mutta jos laskette sen eteen, haluaisin vaihtaa paikkaa."
Olen käynyt konserteissa, pidän niistä.
Rakastan elävää musiikkia. Se on lempipuuhaani.
Se tuntuu taikuudelta, en osaa sitä itse.
Pidän konserteista.
Kerron, mitä vihaan. Niin tapahtuu joka konsertissa.
Vihaan encorea.
Inhoan sitä koko juttua.
Teeskennellä nyt lähtöä.
Pysy lavalla ja soita kappaleet putkeen.
On myöhä. Minulla on töitä aamulla.
Pysy lavalla ja soita kappaleet putkeen.
Kuinka hauras egosi on, että sinun täytyy saada meidät taputtamaan,
jotta saat vedettyä loppuun shown, josta olemme jo maksaneet?
Olemme taputtaneet sinulle koko illan.
Mikä täyttää aukon sieluissanne, muusikot?
Älkää pakottako meitä leikkimään tätä typerää leikkiänne.
He sanovat: "Selvä, esitys on ohi."
"Lähdemme soittamatta kolmea isointa hittiämme."
"Voi ei!"
"Uskomatonta, että Eagles lähti soittamatta Hotel Californiaa."
"Ja Desperadoa!"
"Ja Hotel Californiaa."
En tunne heidän musiikkiaan.
Kävin vastikään keikalla. Se sai minut vihaiseksi!
He teeskentelivät lähtevänsä lavalta,
mutta kitaristi jätti puhelimensa sinne.
Ota se edes mukaasi!
Teeskentele edes lähteväsi lopullisesti.
Jos aiot tehdä sen, sitoudu siihen.
Valot päälle ja ovet auki. Sanokaa, että show on ohi.
Sitten kun kaikki ovat lähdössä, tulkaa soittamaan ne kolme biisiänne.
Pakottakaa kaikki peruuttamaan Uberinsa.
Chicago, olette ihanaa porukkaa.
Voinko puhua yhdestä
emotionaalisesti vaikeasta asiasta?
Sopiiko se? Annatteko luvan siihen?
Niinkö? Hienoa.
Minulla on kissa. Sen nimi on Bagel.
Kutsun sitä Kaikki-Bageliksi, koska hän on minulle kaikki kaikessa.
Tiedän.
Kerron teille tarinan
havainnollistaakseni, kuinka inhottavaa rakkauteni on.
Rakastan sitä liikaa. Se on liian tärkeä minulle.
Pelkään rakkauteni määrää. Se on minulle kaikki kaikessa.
Joskus pussaan sen kasvoja niin,
että laitan sen koko naaman suuhuni.
Kunpa voisin syödä sen ja pitää sen yhä täällä.
Trump oli oikeassa maahanmuuttajista.
Voisinpa syödä sen ja sitten synnyttää sen,
koska sitä tosirakkaus on.
Minulla on sille monta nimeä. Bagel, Bages, Little Baby Bages.
Ja äskettäin, kuin tyhjästä, Suloinen kristitty tyttö.
En tiedä, miten se alkoi.
En edes tajunnut tekeväni sitä. Vaimoni sai minut kiinni.
Hän kysyi: "Kutsutko kissaamme Suloiseksi kristityksi tytöksi?"
Siinä ei ole järkeä, koska en ole kristitty.
Eikä se ole kristitty.
Se kyllä uskoo suurempaan voimaan.
Se on "hengellinen".
Helvetin Hollywood-kissat. Kuinka ärsyttävää.
Bagel täytti juuri 16 vuotta.
Älkää tehkö noin.
En pidä tuosta reaktiosta.
Ymmärrän kyllä, miten aika toimii.
Noin ei voi tehdä ihmisten kanssa. "Mummini täytti juuri 90."
Tiedän, 16 on pitkä ikä kissalle.
Aika menee huomaamatta. Muistan, kun se oli kahdeksan.
Kun Little Baby Bagel oli kahdeksan.
Vein hänet eläinlääkärille, joka sanoi:
"Tiedäthän, vanhojen kissojen kanssa..."
"Miten niin vanhojen?"
"Se on pieni vauva. Katso sitä."
"Se on pieni vauva!"
"Kirjoita 'vauva' siihen typerään paperiin."
"Minulla on kysymys sinulle. Oletko idiootti?"
Otan laserosoittimen esiin. "Onko tämä aikuisen käytöstä?"
"Kirjoita siihen 'vauva'".
Sen ikä yllätti minut, koska kissoilla ei ole virstanpylväitä,
joista ymmärtäisi ajan kuluvan.
Ne eivät käy koulua, opettele ajamaan tai mene naimisiin.
Ei. Ostin Bagelin, kun se oli näin pieni.
Pari kuukautta myöhemmin se oli näin iso.
Sen jälkeen se on näyttänyt aivan samalta.
Eikä oppinut mitään uutta.
Sen ikä siis yllätti minut.
Viime vuonna olin Lontoossa töissä neljä kuukautta,
ja otin Bagelin mukanani, koska en voi elää ilman sitä.
Pikku Bagelilla alkoi olla terveysongelmia.
Se piti viedä eläinlääkärille monta kertaa.
Meidän piti tehdä erilaisia kokeita. Sen piti jäädä sairaalaan yöksi.
Se oli kamalaa.
Viimein tapasimme eläinlääkärin,
joka selvitti, mikä Bagelilla oli vikana.
Menimme sisään ja siellä oli brittieläinlääkäri.
Hänellä oli synkkä ilme.
Hän sanoi: "Kissallasi on suurentunut sydän."
Sanoin: "Tiedän, että sillä on suuri sydän."
"Kun olen surullinen, se tuntee sen,
kuin lukisi ajatukseni. Se laittaa kasvonsa tähän ja kehrää,
ja se saa oloni paremmaksi."
Ja hän sanoi: "Ei, kissoilla suuri sydän on huono juttu."
Sanoin: "Selvä."
"Minkä kokoinen sydän on hyvä juttu?"
Hän sanoi: "Normaalin kokoinen sydän."
Tiesin, ettei tapaaminen sujunut hyvin,
koska kun tulin kotiin, googlasin heti: "Ovatko eläinlääkärit
edes oikeita lääkäreitä?"
Kyllä ovat.
Heidän on opiskeltava sitä ja kaikkea.
Ihmislääkärien pitää huolehtia ihmiskehosta,
ja eläinlääkärien pitää huolehtia kaikista muista kehoista tässä maailmassa.
Lääkäriin voi viedä iguaanin tai riikinkukon,
ja lääkäri toteaisi: "Katsotaan, mitä tämän sisällä oikein tapahtuu."
"Toivottavasti sillä on sydän, muuten en tiedä, mistä aloittaa."
Palataan siihen tapaamiseen.
Hän kertoi minulle siis huonoja uutisia.
En tiedä, mitä kasvoilleni tapahtui,
mutta se britti oli kiusaantunut
ja alkoi perääntyä.
Hän etsi jotain, mutta ei löytänyt sitä.
Lopulta hän löysi...
Tiedättekö sen leivinpaperin, jonka päälle lääkärin lavitsalla istutaan?
Sellaista ohutta ja äänekästä paperia.
Sen läpi voi melkein nähdä.
Se on samaa materiaalia kuin lentokoneen kertakäyttöiset WC-istuimen suojukset.
Hän repi siitä kulman ja ojensi sen minulle.
Mietin: "Miksi hän antaa tämän minulle?
Hän luulee, että alan itkeä."
Sanoin hänelle: "En ala..." Ennen kuin sain lauseen loppuun,
kyynelehdin.
Yritin kuivata sillä kyyneleeni.
Eikä se ole lainkaan imukykyinen.
Kyyneleet vain leviävät ympäri naamaani.
Otsassani on kyyneleitä, mikä on minulle uusi tunne.
Minun itkuni katsominen sai brittilääkärin kiusaantuneeksi,
koska hän on britti, ja tunteita ei ole...
Piste.
Hän antoi minulle viisi pilleriä
ja sanoi: "Anna ne kissalle joka päivä."
Mietin, miten se muka onnistuu.
"Kissat ovat tunnetusti tottelevia
ja tekevät, mitä käsketään."
Mies sanoo: "Laita se ruokaan, kyllä kissa sen syö."
Se ei tietenkään toimi!
Kuvittele olevasi ravintolassa,
ja spagetissasi on viisi Tylenolia.
Sanoisit: "Paskat tästä ravintolasta."
"Minä lähden. Selkääni ei kylläkään enää satu."
Onko kenenkään tarvinnut lääkitä kissaa?
Se on vaikeaa, eikö?
Jos elämäsi on liian helppoa, anna kissalle lääkettä.
Itse asiassa uusimassa Saw- elokuvassa yksi haasteista on
antaa kissalle lääkettä.
Kaikki kuolevat.
Paitsi kissa. Kissa on yhä elossa.
Lääkettä ei siis voi piilottaa ruokaan.
Sitten sain... Kissoja lääkinneet tietävät tämän.
Sain muovisen ruiskun.
Mutta neulan sijaan ruiskussa on reikä,
johon pilleri laitetaan.
Kissan pitäisi avata pikkuinen suunsa
ja minun pitäisi ampua pilleri sen kurkkuun.
Se on ongelma.
En saa sen suuta auki.
En tiedä miten.
Olen paljon sitä isompi.
En tiedä, miten se on treenannut leukalihaksiaan.
En tiedä, onko se treenannut Tae Boa
tai jotain trendikkäämpää uutta lajia.
Se tekee P90X-treenejä.
Se tekee Purr 90X -treeniä.
Se tekee Miau Boa. Kuvitelkaa nyt, pieni kissa.
Terapeuttini mukaan vetäydyn sanaleikkeihin kestääkseni tunteitani.
Pakko kai nostaa kissa pöydälle.
Oli miten oli.
Ripitän itseni esityksen jälkeen.
Se ei siis toimi. Olimme Lontoossa.
Löysimme ranskalaista pillerimassaa.
Se on mönjää, jonka keskelle pilleri laitetaan.
Se painellaan tasaiseksi, eikä kissa maista pilleriä.
Sitten kissa syö mönjän.
Ja kerron teille, että pillerikitti näyttää muovailuvahalta
ja haisee pikaruokapaikan viemäriltä.
Ja Bagel rakastaa sitä!
Se ei saa siitä tarpeekseen!
Ja tuote, josta se pitää...
Olimme Lontoossa, se oli ranskalainen tuote.
Sen lempituotteen nimi oli
Helppopilleri antajakissa.
He kirjoittivat jotain Google Kääntäjään.
"Pidetään juuri tuo sanamuoto."
"Ei mietitä sitä enempää."
"Tekoäly toimii taas."
Helppopilleri antajakissa.
Helppopilleri, yksi sana. Helppopilleri ei ole mikään sana.
Helppopilleri antajakissa.
Se ei ole antajakissa, kissalle annetaan se lääke.
Mietin tätä paljon.
Mutta Bagel rakasti sitä, joten lensimme kotiin Los Angelesiin
matkalaukut täynnä Helppopilleri antajakissaa mukanamme.
Annamme sitä sille Losissa: "Ei, tuo on eurooppalaista ruokaani."
"En vedä sitä täällä kotona. Olen dieetillä."
Sitten veimme sen eläinlääkäriin Losissa.
Hän antoi meille voidetta,
jota voi hieroa kissan korvaan, ja se hoitaa täsmälleen saman asian.
"Miksemme aloittaneet sillä? Keksittiinkö tämän viime viikolla?"
"Kerro eurooppalaisille tästä."
Se on neuvoni teille.
Jos lääkitset kissaasi,
mene suoraan voiteeseen, jota voi hieroa korvaan.
Mutta ennen sitä kokeile Helppopilleri antajakissaa.
Myyn laatikoita esityksen jälkeen.
Saan yöllisiä ajatuksia.
Onko teillä yöllisiä ajatuksia? Tiedättekö, mistä puhun?
Kun makaa sängyssä, eikä saa unta, ja aivot sanovat:
"Tässä sinulle uutta murehdittavaa."
"Etkö ole aiemmin ajatellut sitä? Koska olet vähän tyhmä."
"Ja kaikki ystäväsi tietävät."
Yöajatukset ovat kuin päiväajatuksia, paitsi että ne vihaavat sinua.
Kun aurinko paistaa, olen itsevarma tyyppi,
mutta yöllä tulee epäröinnin aika.
Joka yö minun pitää varata sille tunti aikaa.
Joka yö kello 3.00-5.00.
Yksi tunti joka yö.
Silloin aivojeni hyvät osat nukkuvat
ja huonot osat hiipivät esiin.
Luen teille viimeisimmät yölliset ajatukseni.
Ne ovat sanatarkasti oikeita ajatuksia,
jotka ovat valvottaneet minua öisin.
"Yöajatuksia."
"Se sähköposti, jonka lähetin aiemmin tänään."
"Sanoin: 'Kiitos, että otit yhteyttä. Mukava kuulla sinusta.'"
Olisiko pitänyt sanoa: "Mahtava kuulla sinusta"?
"Pitäisi selventää asia nyt heti sähköpostilla."
"He tietävät, että välitän, koska lähetän sähköpostia klo 4.17."
"Muistatko pesukarhun, joka kävi luonasi joka päivä,
ja sitten eräänä päivänä se lakkasi tulemasta?"
"Suututinkohan sen jotenkin?"
"Onko Tipu Tilava kana?"
Tämä valvottaa minua öisin.
Tämä pilaa aivan kaiken.
Tämä tosiaan valvottaa öisin.
"Valkoiset ihmiset..."
On vielä lisää!
Olet aivan oikeassa. Pelkästään jo sekin.
"Valkoiset ihmiset. Piste."
Ihan vain heidän olemassaolonsa.
Kuka silloin voi nukkua?
Mukava nähdä teitä täällä tänä iltana.
Yrittäkää ymmärtää tämä. Tämä valvottaa minua öisin.
Ymmärrätteköhän tämän? "Valkoiset ihmiset
saavat kaikki luonnollisesti mahdolliset hiusten ja silmien värit,
mutta kaikki muut rodut saavat täsmälleen yhden värin."
"Valkoisilla voi olla punaiset hiukset,
vaaleat hiukset, punaruskeat hiukset, vihreät silmät, siniset silmät,
pähkinänruskeat silmät.
Kaikilla muilla roduilla on mustat hiukset ja mustat silmät."
Koko maailmassa!
Kaikilla muilla roduilla?
Aasialaisilla, mustilla,
minunlaisillani aasialaisilla.
Latinalaisamerikkalaisilla.
Saamme vain mustat hiukset ja mustat silmät.
Mitä helvettiä?
En tajua.
Ainoa keksimäni selitys:
Jumala rakastaa teitä enemmän.
Se ei voi olla totta. Hän näkee, millaisia te olette.
Saamme vain mustat hiukset ja mustat silmät.
Eivätkä nekään ole meidän omiamme.
Valkoisillakin voi olla mustat hiukset ja silmät.
Te olette kolonisoineet senkin.
Aina kun näen valkoisen, jolla on mustat hiukset ja silmät,
mietin: "Pois alueeltani!"
"Mitä CVS tarkoittaa?"
Minua siis ahdistaa.
Mietin asiaa. Uskon, että ahdistuksen syy on se,
että kehomme itsesuojelumekanismit
ovat täysin vanhentuneita.
Itsesuojelu- ja selviytymismekanismimme
perustuvat taisteluun tai pakenemiseen, eikö?
Ennen vanhaan leopardin näkeminen
valmisteli kehoa fyysiseen aktiivisuuteen,
jotta voi taistella tai paeta sitä.
Nyt meillä ei juurikaan
ole niitä ongelmia,
mutta kehomme esittää meille samoja ratkaisuja.
Taistele tai pakene.
Makaan sängyssä keskellä yötä,
enkä voi nukkua.
"Aiemmin tänään juhlissa
sanoin Gretalle, että kaikki lapset ovat tyhmiä."
"Toivottavasti hän ei luullut, että puhuin vain hänen lapsestaan."
Aivoni sanoivat: "Leijona hyökkää kimppuusi!"
"Sain sydämesi lyömään nopeasti ja hengityksesi pinnalliseksi."
"Etsi puu, johon voit kiivetä. Mene!"
Makaan vain sängyssä värähtelemässä.
"Pitäisi mennä Instagramiin
ja tykätä kuvasta, joissa on hänen lapsensa."
Kehoni sanoo: "Laitoin sinut hikoilemaan, jotta et ylikuumentuisi."
"Haluan vain nukkua!"
"Haluatko siis nukkua? Älä huoli."
"Kaikki se energia ohjataan
koko yön kestävään hampaiden narskutteluun."
"Auttaako se?"
"Onko tuomitsevan hammaslääkärin luona vierailu
etsimäsi ratkaisu?"
Nyt on valtava kuilu ongelmien
ja kehojemme tarjoamien ratkaisujen välillä.
"Aloitan uudessa työpaikassa huomenna."
"Kunpa olisin pidetty siellä."
"Toivottavasti he eivät tajua, että puhun paskaa."
Kehosi sanoo: "Minä hoidan homman. Varmistan, ettet kakkaa viikkoon."
Tuo ei auta.
Vaimoni ja minä, me...
Asumme Losissa, meillä on talo Losissa.
Talossa on uima-allas.
Jos minun ei olisi tarvinnut mainita sitä, olisin jättänyt sen kertomatta.
Yritän olla samaistuttava, Chicago.
En tiedä, mitä sanoa. Kaikki on rankkaa, elämä on epäreilua.
Minulla on uima-allas.
Se on vaatimaton uima-allas.
Se on valtava! Sillä on vain itsetunto-ongelmia.
Talossa tehtiin remonttia.
Kun remontti oli käynnissä,
vaimoni ja minä nukuimme ystävän luona.
Eräänä päivänä menimme tarkistamaan tilannetta,
ja uima-altaamme luota
löysimme tyhjän sipsipussin
ja tyhjät housut.
Ihana vaimoni sekosi hieman.
"Mitä on tekeillä? Otetaan siitä selvää."
"En tiedä, mitä tehdä. Mitä teemme?"
"Meidän pitää asentaa kamerat."
Sanoin: "Tehdään niin, kulta. Asennetaan kamerat."
Asensimme siis kamerat.
Pari päivää myöhemmin olimme yöpaikassamme,
ja puhelimeeni tuli ilmoitus.
Laitoin sen päälle.
Puhelimeeni tulee suoraa kuvaa valvontakameroista.
Näen reaaliajassa,
kuinka nuori mies ja nainen, nuori pari siis,
kiipeää porttini yli
ja kävelee takapihalleni. Katson vain sen tapahtuvan.
He eivät edes tajua hävetä
ja hiiviskellä kuin varkaat.
He ovat täysin välinpitämättömiä.
Eivät piittaa pätkääkään.
He menevät takapihalleni ja avaavat eväskorinsa.
He toivat eväskorin!
He ottivat leipää, juustoa ja leipäveitsen.
He toivat leipäveitsen!
He eivät ole edes altaassani. He kiusaavat sitä.
Tämä on uima-allasesileikkiä.
He vain istuvat syömässä leipää ja juustoa
ja nauravat. He nauravat.
Minä vain katson sitä.
Samoin Emily.
Mietin, mitä he oikein nauravat. "Olemme niin hyviä pikkurikoksissa."
Emily sanoi: "Kamerassa on mikrofoni."
"Selvä, tästä ne bileet alkavat."
Laitoimme mikrofonin päälle,
ja saatoimme kuulla koko keskustelun reaaliajassa.
He keskustelivat kuin kolmansilla treffeillä.
Tiedättehän?
Hän sanoi: "Vanhempani erosivat, kun olin lapsi."
"Samoin. Paneskellaan tänään ensimmäistä kertaa."
Tunnelma oli sellainen.
Minä ja Emily katsoimme sitä puhelimesta.
Emily sanoi: "Ajetaan sinne heti."
Sanoin: "En halua ajaa sinne, kulta. Heillä on veitsi."
Emily sanoi: "Voimme ottaa veitsen mukaan."
"Rakas, en halua joutua veitsitappeluun tänään."
"Mitä tapahtuu, jos häviän?"
"Tai mitä tapahtuu, jos voitan veitsitappelun, Emily?"
"Murhaanko heidät?"
"Sitäkö haluat, rakkaani?"
"Te uitte uima-altaassani! Nyt saatte puukosta!"
"Kulta, ohjeidesi mukaan tapoin luvattomasti piknikillä olleet nuoret."
"Tuossa heidän ruumiinsa."
"Onko sinulla uuden kamerajärjestelmän ohjekirja?"
"Meidän pitää poistaa osa videosta."
Se näyttää harkitulta. Kävelen sinne veitsi kädessä.
Joten päätimme, ettemme tee sitä.
Puhuimme vain ja mietimme
soitammeko poliisille.
Keskustelimme siitä oikeasti.
"Emme halua heidän uivan altaassamme,
mutta ei kai heitä tuosta tarvitse pidättää?"
"Teknisesti he murtautuvat meille."
"Mutta rikosrekisterin kanssa on mahdoton saada töitä."
"Siitä ei millään pääse eroon, rakkaani."
Keskustelemme asiasta.
Sanon: "Tämän maan rikosoikeusjärjestelmä
ei ole kiinnostunut kuntoutuksesta."
"Amerikan rikosoikeusjärjestelmä luo urarikollisia."
"Katsoin dokumentin siitä."
Sitten huomasin, että meidän puhuessamme
he ovat lakanneet puhumasta
ja tuijottavat meitä puhelimen kautta.
Kun mikrofoni avataan, se toimii molempiin suuntiin.
He ovat kuulleet koko keskustelun.
He kuulivat: "Voimme ottaa veitsen mukaan."
Me tuijotamme heitä, he tuijottavat meitä
kuin olisimme pesukarhuja roskiksessa.
Kirkkaanvihreillä pimeässä hohtavilla silmillä.
Ja elämäni pisimmän hiljaisuuden jälkeen... Vannon, että tämä on totta!
Elämäni pisimmän hiljaisuuden jälkeen vaimoni sanoo:
"Poliisi on kutsuttu."
"Emily, teetkö sinä robottiääntä?"
Hän sanoi: "Kuulostaa virallisemmalta."
He kuulevat tämänkin.
"Poliisi on kutsuttu."
Hän vain toistelee sitä.
Hän on jumissa. Hän ei osaa poistua tilanteesta.
Hän pyysi minulta apua,
enkä voinut jättää häntä pulaan, joten hätäännyin
ja sanoin: "Olet oikeassa. Poliisi on tulossa."
"He nousivat juuri poliisiautoon."
"Olen poliisiautorobotti."
"Los Angelesin piirikunnassa kokeillaan uutta ohjelmaa."
"Käänny vasemmalle La Cienegalla."
He lähtivät.
He kuulivat kahden kyborgin
väittelevän vankilakompleksin yksityiskohdista,
joten he päättivät lähteä harrastamaan seksiä ensi kertaa.
Kun he olivat lähdössä, palasin mikrofonin luo ja sanoin:
"Ottakaa lähtiessänne laatikollinen Helppopilleri antajakissaa."
Olen maahanmuuttaja.
Onko täällä muita maahanmuuttajia?
Onko täällä ketään?
- Mistä olet kotoisin? - Intiasta.
Intiastako?
Täällä taitaa olla muitakin.
Olen Pakistanista.
Sitä kutsuttiin ennen Intiaksi.
Kauanko olet ollut täällä?
- 48 vuotta. - 48 vuotta.
Onko muita?
- Hei. Mistä olet kotoisin? - Entisestä Neuvostoliitosta.
Entisestä Neuvostoliitosta.
Mikä sen nimi on nykyään?
Kerroit, mistä et ole kotoisin.
- Mistä? - Venäjältä.
Venäjältä. Mikset vain sanonut sitä?
Miksi? Onko se ollut uutisissa viime aikoina?
Mitä Venäjälle tapahtui?
Ennen kuulimme heistä paljon.
Nyt on ollut melko hiljaista.
- Kauanko olet ollut täällä? - 49 vuotta.
49 vuotta.
- Kuinka vanha olit, kun tulit tänne? - Seitsemän.
Seitsemän. Onko täällä oikeita maahanmuuttajia?
Olen vain tosissani.
Onko muita maahanmuuttajia?
Ette voi osoittaa jotakuta toista.
Ette voi sanoa: "Maahanmuuttaja tässä."
Niin ei voi tehdä seuraavaan neljään vuoteen.
Taidamme tietää,
että täällä syntyneet luulevat rajojen olevan auki.
Kaikki voivat tulla tänne,
mutta meidän kaltaisemme ymmärtävät, ettei se ole totta.
Amerikkaan on vaikea muuttaa.
Minulta kesti 14 vuotta saada oleskelulupa.
Se maksoi yli 10 000 dollaria. Asianajajamaksut, hakemusmaksut.
Ihmiset eivät tiedä sitä.
Koko prosessi perustuu yhteen haastatteluun.
Sinä päivänä huoneessa on yksi henkilö.
Ja sinä päivänä kaikki riippuu siitä henkilöstä.
Hän voi sanoa kyllä, ja saat jäädä,
tai kieltäytyä ja pistää sinut Pakistaniin menevään veneeseen.
Mutta vain jos olet Pakistanista. Se ei ole standardi.
"Mutta olen Kanadasta."
"Haista paska! Mene Pakistaniin."
"Voi ei! Panokset ovat korkealla!"
Menin puhumaan naiselle, joka istui työpöytänsä ääressä.
En voi uskoa, että se sallittiin.
Tämä on täysin totta.
Hänen työpöytänsä takana seinällä oli iso Jeesus-kalenteri.
Mutta "Kuukauden Jeesus" -kalenteri.
Jeesus teki eri aktiviteetteja joka kuukausi.
Jeesus kalastaa.
Jeesus donkkaa LeBronilla.
Kuukauteni oli se, kun Jeesus ajoi veneellä Pakistaniin.
Istuin alas, ja hän aikoi haastatella minua.
Olin hyvin peloissani, ja hän halusi olla pelottava.
Hänellä oli silmälasit nenällä ja hän nojasi lähemmäs.
Hän yritti vesittää tarinaani,
yritti saada minut kiinni valheesta.
Puolivälissä halusin kokeilla jotakin ja sanoin:
"En pidä itseäni enää muslimina."
Hän vaihtoi heti asennetta.
Hän oli paljon mukavampi sen jälkeen.
Hänen hartiansa rentoutuivat. "Luojan kiitos."
Hän laski silmälasinsa ja nojautui taakse.
Hän alkoi nauraa vitseilleni.
Sitten hän kysyi:
"Mitä mieltä vanhempasi ovat siitä,
että kasvatat lapsesi kristityiksi?"
En koskaan sanonut mitään sellaista.
Hän oletti, että jos ei pidä vaniljasta,
pitää varmaankin suklaasta.
Katsoin häntä ja sanoin: "Rouva, he eivät ilahdu,
mutta rakastan Jeesusta hyvin paljon."
"Mistä sait tuon kalenterin?"
Hyväksytty.
Olen aidosti innoissani paluusta tähän upeaan teatteriin.
Se on niin kaunis.
Täällä aloitin stand-upin ja tapasin ihanan vaimoni.
Voi luoja!
Olen todella iloinen, että olen taas täällä.
Kävin täällä viimeksi vuonna 2000 ja...
Olin Zach Galifianakiksen lämppärinä.
Muistan tehneeni sen keikan ja ajatelleeni:
"Jonain päivänä olen pääesiintyjä."
Ja tänään saan kuvata spesiaalini täällä.
Niinpä.
Kiitos, että tulitte.
Olette ihana yleisö. On todella ihanaa palata tänne.
Voinko puhua vielä yhdestä asiasta,
josta minulle on emotionaalisesti vaikea puhua?
Sopiiko se?
Selvä, kiitos.
Tämä on emotionaalisesti haastavaa. Minun on vaikea puhua siitä.
Tämä on totta.
Muutama kuukausi sitten tein ranskalaisen podcastin.
Podcastissa mainitsin, että olin kerran eräässä elokuvassa,
ja kun se julkaistiin, arvostelut olivat kamalia ja loukkasivat tunteitani syvästi,
joten aloin käydä terapeutilla.
Jostain syystä se pieni osa podcastista päätyi
kaikkiin suuriin amerikkalaisiin sanomalehtiin.
Oikeasti. Chicago Tribune,
Sun-Times, New York Times, Rolling Stone.
Kaikki löysivät sen uutisen ja otsikoivat sen samalla tavalla.
Voitte tarkistaa tämän. Otsikko oli:
"Kumail Nanjiani joutui terapiaan huonojen arvosteluiden vuoksi".
En joutunut terapiaan.
Ihmiset joutuvat vankilaan.
Minua ei tuomittu terapiaan.
Tuomari ei sanonut: "47 % Rotten Tomatoes -sivulla?"
"Sinä tarvitset ammattiapua."
"Muka kolmijakoinen juoni."
"Liikaa hahmoja."
Huonompi juttu, että niin moni tietää,
mistä elokuvasta puhun.
Huonompi homma.
En joutunut terapiaan. Päätin mennä terapiaan,
koska tajusin, että itsetuntoni on liian riippuvainen siitä,
mitä ihmiset ajattelivat työstäni.
Jos tein jotain hyvää, josta ihmiset pitivät, olin hyvä ihminen.
Jos tein jotain pahaa, olin paha ihminen.
Tajusin, että se oli kestämätöntä.
Minun piti keksiä, miten omanarvontuntoni tulisi sisältäni
eikä perustuisi muiden mielipiteisiin työstäni.
Siksi menin terapiaan.
Tuo ei ollut Amerikan reaktio.
Sen sijaan kaksi viikkoa kaikki sosiaalisessa mediassa
kutsuivat minua itkupilliksi.
Ei, heidän puolustuksekseen he ovat täysin oikeassa.
Olen iso vauva. Tunteitani loukataan jatkuvasti ja syvästi.
Siksi menin terapiaan,
jotta se ei pilaisi koko hiton elämääni.
Sain somessa tuhansia vastauksia kahden viikon ajan.
Ihmiset olivat hyvin vihaisia minulle, koska puhuin terapiaan menemisestä.
Vastauksia tuli tuhansia,
mutta oikeastaan sain viisi erilaista vastausta tuhansia kertoja.
Somessa kaikki pitävät itseään fiksuina ja omaperäisinä,
mutta he toistavat asioita,
joita tuhannet ovat jo sanoneet.
Tosiasiassa vastauksia oli siis viisi.
Tuhansia kertoja, viisi eri vastausta,
ja käymme nyt jokaisen vastauksen läpi
ja puhumme niistä.
Vastaus numero yksi.
"Hollywood-elokuvasi ei menestynyt. Pitäisikö meidän sääliä sinua?"
Ei, en halua, että säälitte minua!
Mutta saan sääliä itseäni.
Tämä on elämäni. Olen sisälläni.
Tein kovasti töitä ja uskoin, että siitä tulisi jotain mahtavaa.
Kun se julkaistiin, sanottiin: "Ei, se on syvältä!"
"Ja me pidämme sinua typeränä."
"Päätimme myös, että olet ensimmäinen, jota pilkkaamme
kuntoilusta."
Mitä? Miten hitossa se tapahtui?
Niin ei ole käynyt kenellekään muulle sivilisaation historiassa.
Miksi minulle?
"Ai vatsalihakset? Mikä ääliö."
Mitä?
Kuka muutti sääntöjä?
Miksei kukaan varoittanut?
Tiedätkö, kuinka vaikeaa tämä oli?
En ole haistanut kakkua vuosiin!
Nyt tiedän, että odotatte minun palaavan ennalleni.
Ilahdutte, jos palaan entiseen.
Olen jumissa tässä vankilassa,
koska en halua antaa teille sitä tyydytystä.
Minun ei tarvitse enää olla lihaksikas,
mutta olen, koska haista paska!
Teen punnerruksia kuolinvuoteellani, koska haista paska!
Kun katson kakkua ja haluan syödä sen,
ajattelen, kuinka onnellisia olisitte, jos söisin sen.
Se antaa voimaa olla syömättä sitä.
Vastaus numero kaksi.
"Saitko maksun elokuvasta, joka ei menestynyt? Byää!"
Totta. Sain siitä rahaa.
Mutta saan silti olla surullinen, kun se ei menestynyt hyvin.
Ja se vihjaus, että koska elämäni on mahtavaa...
Se on totta, minulla on mahtava elämä,
ja olen hyvin kiitollinen siitä.
Uskomatonta, että saan puhua teille upeille ihmisille
työkseni.
Olen aidosti hyvin kiitollinen siitä.
Ymmärrän, että olen hyvin onnekas.
Hyvin kiitollinen siitä.
Se ei kuitenkaan tarkoita, etteikö minulle tapahtuisi mitään kamalaa.
Koen pettymyksiä, minulla on pelkoja.
Rakas kissani sairastuu.
Joskus vatsalihakseni juuttuvat vyöhöni.
Ette tiedä, millaista se on. Chicagossa syödään pannupizzaa.
Ihmiset uivat altaassani ilman lupaani.
Yritän vain nähdä, missä raja menee.
Vastaus numero kolme.
"Näin elokuvasi ja hakeuduin terapiaan."
Hienoa. Nokkelaa.
Anna itsellesi keksi, en syö sitä,
koska haista paska, muistatteko?
"Näin elokuvasi ja hakeuduin terapiaan."
Sitten etsit vain tekosyytä mennä terapiaan.
Ole hyvä.
Koko perheesi voi kiittää minua.
Vastaus numero neljä.
"Hän teki elokuvan eteen kovasti töitä vuoden,
mutta se ei menestynyt. Tietysti hän tuli hulluksi."
Haluan puhua siitä.
Ensinnäkin mielisairaus on oikea sairaus,
eikä sitä sairastavia saa vähätellä sanomalla heitä hulluiksi.
Se on väärin.
Mutta terapiaan ei tarvita mielisairautta.
Eikä terapiassa käyminen tarkoita mielisairautta.
Niin.
Olen onnekas, ettei minulla ole mielisairautta,
mutta hyödyn silti terapiasta,
koska päässäni on roskaa,
enkä tiedä, mitä tehdä sillä. En tiedä, mitä mikäkin on.
En tiedä, mikä on roskaa, mikä menee kierrätykseen
ja mikä kompostiin.
Yöllisiä ajatuksia joka helvetin yö.
Tarvitsin jonkun, joka käy sen läpi,
ja nimeää ne asiat minulle.
Se auttaa minua.
Se on täysin totta.
Pitkään aikaan en uskonut, että minulla olisi negatiivisia tunteita.
Totta. En uskonut, että minulla on negatiivisia tunteita.
Luulin olevani kaiken aikaa onnellinen,
mutta silloin tällöin suutuin kamalasti aivan tyhjästä.
Minulla olikin negatiivisia tunteita.
En vain tiennyt sitä.
Otin sen käsittelemättömän tunteen ja kohdistin sen väärään asiaan.
Kun kyse oli tunteista, en tiennyt, mitä tunsin,
enkä tiennyt, mihin tunteeni kohdistui.
Annan esimerkin.
Muutama vuosi sitten isäni oli auto-onnettomuudessa.
Hän ei loukkaantunut. Hän oli kunnossa.
Hän on yhä kunnossa.
Se oli kuitenkin hyvin pelottava auto-onnettomuus.
Auto kaatui katolleen kahdesti,
ja heti kun hän ryömi ulos tuulilasista,
hän soitti ensimmäisenä minulle,
koska halusi puhua jollekulle, joka parantaisi hänen oloaan.
Hän oli kunnossa, mutta hän oli paniikissa.
Sanoin: "Isä, olet kunnossa. Olet paniikissa,
se on ymmärrettävää ottaen huomioon kokemuksesi."
"Auto on romuna, mutta sillä ei ole väliä."
"Tärkeintä on, että olet kunnossa, joten istu siinä ja hengitä."
"He tulevat huolehtimaan sinusta. Lupaan, että selviät."
"Isä, rakastan sinua kovasti."
Lopetin puhelun ja mietin: "Hitto, että tuo meni hyvin."
"Kuka nyt on isä?"
Tuntia myöhemmin mietin: "Missä Turtles-paitani on?"
"En löydä Turtles-paitaani. Se sopii minulle täydellisesti,
ja siinä oli suosikkihahmoni."
"Isäni melkein kuoli auto-onnettomuudessa, enkä löydä Donatello-paitaani."
"Kaksi yhtä merkittävää tragediaa!"
Kävi ilmi, ettei kyse ollutkaan paidasta.
Olin surullinen ja peloissani isäni puolesta, enkä osannut ilmaista sitä,
joten sen sijaan suutuin paidasta, jota en löytänyt.
Aion yleistää tämän.
Se on ongelma, joka monilla miehillä on.
Monilla meistä on vaikeuksia myöntää, kun olemme surullisia tai peloissamme,
koska pidämme niitä tunteita heikkoina.
Uskomme, että ainoa miehekäs tunne on viha.
Uskomme, että viha on voimaa.
Mutta minusta päinvastainen on totta.
Uskon, että viha voi johtua heikkoudesta.
Kun myöntää olevansa surullinen
ja peloissaan, se on vahvuutta.
Tuolta kuulostaa, kun vain naiset taputtavat.
Heteromies, jos katsot
ja naisesi taputtaa katsoen sinua...
Varaa jo se aika.
Eikä se ole meidän syytämme. Niin meidät kasvatettiin.
Meille opetettiin, että se on miehisyyttä.
Kaikki roolimallimme...
80-luvulla Arnoldin elokuvissa
hän ei voittanut pahiksia empatialla.
Predatorissa hän ei sanonut: "Luulet olevasi näkymätön,
mutta minä näen sinut."
Moni maailmassa on vihainen,
koska ajelehdimme jatkuvasti surun ja pelon välillä.
Surua ja pelkoa vain.
Emme halua tuntea, joten suutumme jollekulle,
joka kiilasi eteemme moottoritiellä,
tai nörtille, joka treenasi elokuvaa varten.
Kaksi samaistuttavaa esimerkkiä.
Meillä on paljon meneillään, ja olemme kokeneet paljon.
Olemme kokeneet paljon!
Meillä oli pandemia vähän aikaa sitten.
Emme voineet lähteä kotoa, koska siellä oli uusi tauti.
Meidän piti odottaa tieteen kirivän,
emmekä juuri puhu siitä.
Kukaan ei ole käsitellyt sitä.
En edes tiedä, mitä prosessointi tarkoittaisi,
mutta ainakin siitä pitäisi puhua.
Päätimme jättää sen huomiotta kuin pierun hississä.
Mitä teitte karanteenissa?
Katsoin kaikki 80-luvulla tehdyt elokuvat
ja pesin banaaneja tiskialtaassa.
Pesin banaaneja tiskialtaassa!
Se on se ainoa hedelmä, jota ei tarvitse pestä.
Luonto antoi sille kääreen.
Veikkaisin pesseeni 200 banaania tiskialtaassa vuoden aikana.
Pesin nolla banaania tiskialtaassa koko elämäni aikana,
sitten 200 banaania vuodessa,
ja nyt taas nolla banaania.
Silloin tällöin menin ulos hakemaan jälkiruokaa.
Laitoin maskin naamalleni, hain juustokakkua,
kannoin sen kotiini kuin olisin kantanut plutoniumia.
Laitoin sen mikroon. Säteilytin sitä pari minuuttia,
tein siitä liejua, söin sen kuplivan kuumana
kuin paholaisen yömurot.
Se oli outo vuosi.
Ihana vaimoni oli riskiryhmässä,
ja olin surullinen ja peloissani hänen puolestaan koko ajan.
Tiedätkö, mikä auttoi minua siinä?
Terapia auttoi minua siinä.
Se auttoi.
Ymmärrän, että olen etuoikeutettu.
Minulla on hieno elämä, mutta nyt olen enemmän yhteydessä itseeni.
Tunnen asioita enemmän. Työtä toki riittää vielä.
Minulla on vielä töitä tehtävänäni, mutta olen enemmän yhteydessä itseeni.
Itken nyt enemmän.
Itkin kahdesti katsoessani Godzilla-elokuvaa.
Godzilla Minus One, näittekö sen? Se on tosi hyvä.
Itkin kahdesti.
Ja jopa nyt, kun katson elokuvia Emilyn kanssa.
Edelleen, kun silmäni alkavat kostua,
miehisyyttäni uhataan,
ja yritän peittää kyyneleeni Emilyltä,
vaikka itkuni näkeminen tuo hänelle paljon iloa.
Olen naimisissa psykopaatin kanssa.
Vastaus numero viisi.
"Luuletko, että huonot arvostelut ovat hyvä syy mennä terapiaan?"
Kyllä! Elokuvani huonot arvostelut ovat hyvä syy mennä terapiaan.
Tiedätkö, mikä muu on hyvä syy terapiaan?
Se, että pitää nousta sängystä joka hiton aamu.
Se on todella vaikeaa.
Todella vaikeaa juuri nyt.
Meillä oli rankkaa. On ilmastonmuutos.
Kaupunkini oli tulessa kuukauden ilmastonmuutoksen takia.
Terveydenhuoltojärjestelmä asettaa vaurauden terveyden edelle.
Se, mitä hittoa politiikassamme tapahtuukaan juuri nyt.
Meidän naapureillamme voi olla
täysin eri versio todellisuudesta kuin meillä. Se on melkoista.
On arvokasta, että ammattilainen katsoo silmiin: "Tunnet näin,
koska asiat ovat nyt päin helvettiä."
Niin.
Tiedätkö, mitä terapeuttisi tekee puhuttuaan kanssasi?
He puhuvat omille terapeuteilleen.
He sanovat: "Sanoin asiakkaalleni, että asiat ovat perseestä. Eikö?"
He sanovat: "Kyllä, kaikki on perseestä."
Sitten he puhuvat terapeutilleen ja niin edelleen.
Lopussa odottaa terapeuttien jättimäinen loppuvastus,
joka imee kaikkien ongelmat.
Hän ei voi puhua kenellekään,
joten he vaeltavat ruokakauppoihin
yrittäen ottaa katsekontaktia ihmisiin ja ajattelevat: "Sano, että selviän!"
Sinun pitää katsoa heitä silmiin ja sanoa: "Tämä on perseestä,
ja sinä selviät."
Tämä on perseestä,
ja sinä selviät.
Sen minä teille juuri nyt sanon.
"Tämä on perseestä, ja sinä selviät."
Tämä on perseestä, ja sinä selviät.
Sanokaa se nyt minulle.
Tämä on perseestä, ja sinä selviät.
Tuntuu tosi hyvältä. Vielä kerran.
Tämä on perseestä, ja sinä selviät.
Kiitos paljon, Chicago. Olette mahtava yleisö.
Kiitos.
Encore!
Minulla ei ole encorea!
Minun pitäisi laulaa koko Hotel California.
Ei, kukaan ei halua sitä.
Teen näin. Kerron encorena
ensimmäisen koskaan lavalla kertomani vitsin.
Mutta teen tämän jutun kunnolla.
Kiitos paljon, aikani on loppu!
Olen lapsesta asti
halunnut olla tiedemies.
Mutta haluan olla todella menestyvä.
Olen aina halunnut oman mittayksikön.
Koska kaikilla siisteillä tiedemiehillä on sellainen.
Joule, Newton,
hra Kilometri.
Hän ei tullut Amerikkaan asti.
Haluan oman mittayksikköni,
mutta haluan jotain siistiä.
Kuten: "Käännä torpedot viiteen Nanjianiin!"
"Viisi Nanjiania? Ihan liikaa voimaa!"
"Useimmat ihmiset eivät kestä yhtä Nanjiania."
Kiitos.
BAGELIN MUISTOLLE
SULOINEN KRISTITTY TYTTÖMME
Käännös: Saara Patiris