Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
KUMAIL NANJIANI: NOČNÉ MYŠLIENKY
Dámy a páni, privítajte na pódiu
Kumaila Nanjianiho!
Ahojte!
Áno.
Zdravím vás!
Áno!
Ďakujem, vďaka.
Ďakujem vám.
Ako sa máte, Chicago?
Len som sem prišiel, hneď ako ste... Počujem vás jasať a už takmer plačem.
To nie je... Premohlo ma to. Ďakujem.
Ste úplne úžasní.
Znamená to pre mňa veľa, že tu dnes večer ste.
Chcem si ujasniť jednu vec.
Chcem, aby ste vedeli, že som začínal ako standup komik
tu v Chicagu.
Vážne.
So standupom som začínal v Chicagu,
potom som sa tomu venoval roky,
potom som mal 10 rokov pauzu
a teraz znova robím standup.
Je pre mňa veľmi dôležité,
aby ste chápali, že nie som herec,
čo si povie, že ide robiť standup.
To si radšej myslite, že som vymyslel COVID, dobre?
A nerobte haló z mojich svalov.
Viem, že niektorí to tak majú.
Netreba, ale vôbec.
Viete...
Niektorí ľudia sa ľakajú. Neľakajte sa.
Tieto svaly nevedia ublížiť.
Sú len na ozdobu.
Tieto svaly nikdy nevideli bitku.
Poviem vám, ako najbližšie som kedy bol k bitke.
Bolo to pred rokmi, keď som žil v Brooklyne.
V noci som jazdil manželkiným autom a snažil sa nájsť miesto.
Konečne som ho našiel.
Zastavil som, prišiel ďalší chlap,
začali sme sa hádať.
Vravím: „Naser si.“
Vystúpil z auta,
vykročil ku mne a vraví: „Čo si to povedal?“
A ja na to: „Vravím, že ma to mrzí!“
To je najbližšie k bitke, ako som kedy bol.
Nikdy som sa nepobil, lebo v ospravedlňovaní som fakt dobrý.
Milujem byť späť v Chicagu. Veľa vecí sa tu zmenilo.
Marihuana je tu teraz legálna.
Začnem kontroverzne.
Myslím si, že legalizácia marihuany bola chyba.
Dobre, počkať.
To nie je koniec vystúpenia. Má to pointu.
Mimochodom, pamätá si niekto, aké to bolo
kupovať marihuanu predtým, ako ju zlegalizovali?
Museli ste ísť k niekomu domov.
Museli ste predstierať, že sa s ním kamarátite.
Museli ste si s ním pozrieť kúsok Matrixu.
Museli ste pohladkať jeho leguána. Bola to nočná mora, doriti.
A čo ste potom urobili, keď ste od neho kúpili trávu?
Fajčili sme ju.
Áno, fajčili ste ju s ním!
Čo? Nie!
Ty jej máš toľko veľa, ja len trošku.
Prečo ti musím časť z nej vrátiť zadarmo?
Inde také veci nerobíme. V reštaurácii nepoviete čašníkovi:
„Dobre, odhryzni si z môjho burgera.“
Vysvetlím, čo tým myslím, dobre?
Myslím si, že marihuana by mala byť dekriminalizovaná.
- Nemyslím si, že by ľudia mali ísť... - Áno.
Za prechovávanie marihuany by nemala byť basa.
Ľudí, ktorí sedia za prechovávanie marihuany, by mali prepustiť.
Myslím si, že je to absurdné.
Len si nemyslím, že by mala byť na 100 % legálna.
Myslím si, že na to, aby som zažil ten správny pocit pri zhúlení,
by som kvôli tomu mal trochu porušiť zákon.
Dám vám príklad.
Pred pár týždňami sme so ženou boli v severnej Kalifornii.
Išli sme na pekné rande do peknej reštaurácie a dal som si
marihuanový koláčik.
A mimochodom, teraz, keď je tráva legálna,
koláčiky sú oveľa lepšie, pretože na škatuli je údaj,
ktorý vyjadruje maximálne možné zhúlenie, ktoré zažijete.
Kedysi to bolo vždy záhadné dobrodružstvo.
Niektorí ľudia sa len snažili niečo dokázať.
Keď som tu žil, pamätám, že jedna stará pani chodila
do barov a predávala trávové muffiny.
A raz som si od nej jeden kúpil.
Zjedol som ho a ona na to: „Ty si to zjedol celé?“
„Musíš ísť ihneď domov.“
A potom som tri dni ležal bdelý v posteli
a premýšľal o každom odoslanom e-maile za posledných päť rokov.
Takže teraz je to oveľa lepšie.
Sme na rande, zjedol som trávový koláčik a som fakt zhúlený.
No videl som ten údaj na škatuli, takže pohoda.
Tak sme odišli a sadli si vonku.
Pred nami nádherné hory, do očí mi svieti slnko,
som fakt zhúlený a vravím si...
„Ty si medzi mrakmi, ja som na mraky.“
„Podobný výraz, úplne iný význam.“
Vtom príde čašník: „Pane, svieti vám slnko do očí.“
Vravím mu: „Áno, nekecaj.“
On na to: „Pane, teraz vám svieti do očí slnko,
ale keď začne zapadať, zažijete
ten najkrajší západ slnka v celej Kalifornii.“
Pozrel som sa naňho, fakt zhúlený,
a vravím si: „Zapadne slnko za hory...
Alebo pred ne?“
Malo by to byť trochu nelegálne.
Mal by som trochu porušiť zákon, ak mám zabudnúť,
ako funguje slnko.
Fakt som vravel: „Nikdy som vo vašom podniku nebol, takže...
Neviem, ako to tu chodí.
Neviem, či zapadáte slnko
za hory alebo pred ne.
Ale ak pred ne, rád by som si znova sadol.“
V poslednej dobe chodím na koncerty. Milujem to.
Živú hudbu. Je to jedna z mojich obľúbených vecí.
Je to ako mágia, to ja nedokážem. A milujem...
Áno. Milujem chodiť na koncerty.
Poviem vám, čo neznášam. A deje sa to na každom koncerte.
Neznášam prídavok.
Neznášam ho úplne celý.
Nefingujte odchod.
Zostaňte a zahrajte všetky skladby za sebou.
Je veľa hodín, ráno mám prácu.
Zostaňte tu a zahrajte všetky skladby za sebou.
Aké krehké je vaše ego, že vám musíme špeciálne zatlieskať,
aby ste dokončili vystúpenie, za ktoré sme už zaplatili?
Tlieskame vám celú noc.
Čo zaplní dieru vo vašich dušiach, hudobníci?
Nenúťte nás hrať s vami túto hlúpu malú hru.
Tvária sa: „Dobre, skončili sme.
Odchádzame bez zahrania našich troch najväčších hitov.“
„Och, nie!
Nemôžem uveriť, že Eagles odišli a nezahrali Hotel California.
A Desperado!
A Hotel California.“
Veľmi nepoznám ich hudbu.
Nedávno som bol na koncerte. Veľmi ma to rozčúlilo!
Keď sa tvárili, že odchádzajú,
gitarista tam nechal telefón.
Ber si ho so sebou, kámo!
Aspoň sa tvár, že fakt odchádzaš.
Ak to už má byť takto, musíš sa do toho vložiť.
Zapnite svetlá, otvorte vstupy, trvajte na tom, že šou sa skončila.
A potom, keď všetci odchádzajú, vráťte sa a zahrajte tri piesne.
Nech všetci zrušia svoje Ubery.
Chicago, ste úžasní.
Môžem hovoriť o niečom,
čo je pre mňa trochu emocionálne náročné?
Súhlasíte? Mám od vás povolenie?
Áno? Dobre, výborne.
Mám mačku. Volá sa Bagel.
Volám ju Všetko Bagel, pretože je pre mňa všetkým.
Ja viem.
Ten príbeh vám hovorím...
Aby som ilustroval, aká nechutná je moja láska k nej.
Príliš ju milujem. Je pre mňa príliš dôležitá.
Desí ma, ako veľmi ju ľúbim. Je pre mňa všetkým.
Niekedy jej tak veľmi bozkávam tvár,
že si celú jej tvár strčím do úst.
Kiežby som ju mohol zjesť a naďalej ju mať pri sebe.
Trump mal o imigrantoch pravdu.
Kiežby som ju mohol zjesť a potom ju porodiť,
pretože to je skutočná láska.
Mám pre ňu toľko mien, Bagel, Bages, Malá bejby Bages.
A nedávno, z ničoho nič, Roztomilá kresťanka.
Neviem, ako to vzniklo.
Ani som si to neuvedomil. Prichytila ma manželka.
Vraví mi: „Voláš našu mačku Roztomilá kresťanka?“
Nedáva to zmysel, pretože nie som kresťan.
A ona tiež nie.
Viete, verí, že existuje „niečo“.
Verí v „duchovno“.
Skurvené hollywoodske mačky. Otravné.
Bagel práve oslávila 16 rokov.
Okej, to nepotrebujem.
Tá reakcia sa mi nepáči.
Chápem, ako funguje čas, dobre?
S ľuďmi to tak nejde. „Moja babička práve oslávila 90 rokov.“
Viem, že 16 rokov je na mačku pokročilý vek.
Jej vek mi došiel zrazu. Pamätám si, keď mala osem rokov,
keď Malá bejby Bagel mala osem.
Vzal som ju k veterinárovi.
Vraví mi: „Viete, s geriatrickými mačkami...
Ja na to: „Čo tým myslíte, s geriatrickými?
Je to bábätko. Pozrite sa na ňu.
Je to mačiatko!
Zapíšte si, že je mačiatko, doriti.
Mám na vás otázku. Ste idiot?“
Vytiahol som laserové ukazovadlo. „Takto sa správa dospelák?
Zapíšte si, že je to mačiatko.“
Jej vek mi došiel zrazu, pretože mačky nemajú významné momenty,
ktoré zaznamenávajú plynutie času.
Nechodia do školy, nechodia do autoškoly, nevydávajú sa.
Nie. Bagel som si kúpil, keď bola takáto malá.
O pár mesiacov neskôr bola takáto veľká.
A odvtedy vyzerá úplne rovnako.
A nenaučila sa žiadne nové veci.
Takže jej vek ma úplne zaskočil.
Minulý rok som pracoval štyri mesiace v Londýne
a vzal som Bagel so sebou, pretože bez nej nemôžem žiť.
A Malá bejby Bagel začala mať nejaké zdravotné problémy.
A museli sme ju niekoľkokrát vziať k veterinárovi.
Museli sme urobiť rôzne testy. Musela prenocovať v nemocnici.
Bolo to príšerné. Hej.
Nakoniec sme mali posledný termín u veterinára,
keď prišli na to, čo sa deje s Bagel.
Šli sme tam. Bol tam taký britský veterinár
a tváril sa veľmi pochmúrne.
Vraví: „Vaša mačka má zväčšené srdce.“
A ja na to: „Áno, viem, že má veľké srdce.
Keď som smutný, vycíti to, akoby sme boli
psychicky prepojení, priloží mi k tvári svoju tvár a pradie.
A potom mi je lepšie, naozaj.“
A on na to: „Nie, u mačiek je veľké srdce zlé.“
A ja na to: „Okej.
Tak potom, aké veľké srdce je dobré?“
Odvetil: „Normálnej veľkosti.“
Vedel som, že sa to vyvíja zle,
lebo po príchode domov som hneď ako prvé googlil:
„Sú veterinári vôbec skutoční lekári?“
Sú.
Musia vychodiť... Musia dokončiť školu a tak.
A ľudskí lekári sa musia starať o ľudské telá,
no veterinári sa musia starať o všetky ostatné druhy tiel na Zemi!
Vezmete k nim leguána alebo páva
a oni povedia: „Dobre, pozrime sa, čo sa deje vnútri.
Dúfam, že to má srdce, inak neviem, kde začať.“
Každopádne, späť k tej návšteve.
Oznamoval nám tu diagnózu a nebola to dobrá správa.
A neviem, čo spravila moja tvár,
ale ten Brit sa začal správať fakt divne.
Začal cúvať,
hľadať niečo, čo nevedel nájsť.
A nakoniec našiel...
Poznáte tie papierové podložky, ktoré lekári vyťahujú, aby ste si sadli?
Sú fakt tenké a fakt hlučné?
Sú tak trochu priehľadné.
Z rovnakého materiálu sa robia jednorazové sedáky na záchody v lietadlách.
Odtrhol rožtek z jednej a podal mi ho.
Vravím si: „Prečo mi to dáva?
Myslí si, že budem plakať.“
Vravím mu: „Ja nejdem...“ A ani to nedopoviem a už mi
po tvári tečú slzy.
Tak sa snažím utrieť si tým slzy.
No vôbec to nesaje.
Len si premiestňujem slzy po tvári.
Mám slzy na čele, čo som ešte nezažil.
A ako ma ten Brit sleduje plakať, začalo mu byť fakt trápne,
pretože je Brit a oni a emócie, to...
Koniec vety.
Takže mi podal päť tabletiek
a vraví: „Dávajte ich svojej mačke každý deň.“
A ja na to: „Ako to mám asi tak urobiť?
Viete, aké sú mačky známe tým, že spolupracujú
a robia, o čo ich požiadate.“
A on na to: „Dajte jej to do jedla, zje to.“
Čo, samozrejme, nefunguje!
Predstavte si, že ste v reštaurácii
a v špagetách máte asi päť paralenov.
Povedali by ste: „Srať na túto reštauráciu.
Odchádzam. Už ma nebolí chrbát.“
Dával tu už niekto lieky mačke?
Je to fakt ťažké, nie?
Ak máte príliš ľahký život, skúste mačke podať lieky.
Vlastne, v najnovšom filme zo série Saw je jedna z výziev,
že majú podať mačke lieky.
Všetci zomrú.
Okrem mačky. Tá to prežije.
Takže plán s tabletkami v jedle nezabral.
Potom nám dali... Tí, ktorí skúšali podať mačke lieky, to isto vedia...
Dali nám takú plastovú striekačku.
Ale namiesto ihly je na konci dierka,
do ktorej vložíte tabletku.
Máte mačke otvoriť ústa a streliť jej tabletku
dozadu do toho malého hrdielka.
A tam vzniká problém.
Neviem jej otvoriť ústa.
Neviem ako.
Som oveľa väčší ako ona.
Neviem, ako si precvičuje svaly čeľuste.
Neviem, či robí Tae Bo
alebo má nejaký aktualizovaný tréningový plán.
Robí P90X.
Robí Pŕŕŕŕ90X.
Robí Mňau Bo. Predstavte si mačičku.
Podľa terapeutky sa uchyľujem k slovným hračkám, keď riešim emócie.
A mám pocit, že mňau pravdu.
Okej.
Po vystúpení sa pošlem doriti.
Takže, nezabralo to. Sme v Londýne.
Našli sme takú francúzsku vec. Tabletkovú hmotu.
Je to niečo ako želé, vložíte doň tabletku,
obalíte ju do toho želé. Mačka tabletku nezacíti
a celé to zje.
A tí, ktorí to nepoznajú, tabletková hmota je podobná plastelíne
a smrdí ako kanály pod fastfoodovou reštauráciou.
A Bagel je z nej nadšená!
Nemôže sa jej nabažiť!
A konkrétny produkt, ktorý má rada...
Boli sme v Londýne, tento bol francúzsky.
No ona miluje produkt s názvom
ĽahkáPilulka Dávka Mačka.
Zjavne niečo napísali do Prekladača Google a povedali si:
„Presne toto použijeme.
Nič netreba upravovať.
Umelá inteligencia znova boduje.“
ĽahkáPilulka Dávka Mačka.
ĽahkáPilulka, Dávka Mačka.
ĽahkáPilulka, jedno slovo. ĽahkáPilulka nie je slovo.
ĽahkáPilulka Dávka Mačka.
Tá mačka nie je dávka, mačka ten liek dostáva.
Mám poznámky.
Ale Bagel bola z toho nadšená, takže pri návrate domov do LA
sme si nabalili plné kufre ĽahkáPilulka Dávka Mačky.
Dali sme jej to a ona: „Nie, toto žeriem v Európe.
Doma na to ani nesiahnem. Držím diétu.“
Tak sme ju vzali k veterinárovi v LA
a on nám dal masť,
ktorú jej môžete natrieť do ucha, čo robí presne to isté.
Prečo nám nedali hneď toto? Vynašli to snáď len pred týždňom?
Nech o tom povedia európskym veterinárom.
Takže to je moja rada.
Ak potrebujete dať mačke lieky,
prejdite rovno na masť, ktorú jej vmasírujete do ucha.
Než to urobíte, skúste ĽahkáPilulka Dávka Mačku.
Môžete si to kúpiť u mňa po šou. Mám toho kopec.
V noci mi napadajú myšlienky.
Aj vám? Viete, o čom hovorím?
Keď v noci ležíte v posteli a nemôžete spať a mozog vám hovorí:
„Tu máš niečo nové, s čím si rob starosti.
Doteraz ti to nenapadlo? Pretože si trochu blbec.
A všetci tvoji priatelia to vedia.“
Nočné myšlienky sú ako myšlienky cez deň, až na to, že vás nenávidia.
Kým svieti slnko, úplne dôverujem svetu. No v noci
prichádza hodina otázok.
Každú noc musím vyčleniť jednu hodinu.
Každú noc medzi treťou a piatou nad ránom,
hodinu každú noc,
keď dobré časti môjho mozgu spia
a tie zlé sa chcú hrať.
Takže vám prečítam svoje najnovšie nočné myšlienky.
Sú to všetko skutočné, doslovné myšlienky,
ktoré ma v noci budia.
„Nočné myšlienky.
Ten e-mail, ktorý som dnes poslal.
Napísal som, že ďakujem, že sa ozvali. Že som rád.
Mal som napísať, že som veľmi rád?
Mal by som im hneď poslať e-mail a objasniť to.
Budú vedieť, že mi na tom záleží, lebo ten e-mail posielam o 4.17.“
„Pamätáš si medvedíka čistotného, ktorý k tebe chodil každý deň
a jedného dňa prestal chodiť?
Ktovie, či som urobil niečo, čo ho rozrušilo.“
„Je Big Bird sliepka?“
Toto mi v noci ozaj nedá spávať.
Toto mi fakt nedá pokoj.
Pre toto fakt v noci nespím.
„Belosi...“
Je toho viac!
Viete čo? Máte úplnú pravdu. Už to samotné.
Len: „Belosi. Bodka.“
Keď viem, že ste tam vonku.
Kto by potom zaspal, no nie?
Rád vás tu dnes toľkých vidím.
Skúste dávať pozor, dobre? Pre toto v noci nespím, dobre?
Skúste, či to pochopíte. „Belosi majú od prírody všetky možné
farby vlasov a očí,
a všetky ostatné rasy majú iba jedny.
Belosi môžu mať ryšavé vlasy,
blond vlasy, gaštanové vlasy, zelené oči,
modré oči a hnedé oči,
no všetky ostatné rasy majú čierne vlasy a čierne oči.“
Akože bez výnimky!
Všetky ostatné rasy.
Ázijčania, černosi
Ázijčania môjho druhu.
Hispánci.
Máme proste čierne vlasy a čierne oči.
Čo to má znamenať, dočerta?
Neviem na to prísť.
Najlepšie, čo mi napadá, je,
že vás Boh miluje viac.
Ale viem, že to nemôže byť pravda. Vidí, akí ste.
My máme len čierne vlasy a čierne oči.
A ani tie nepatria celé nám.
Belosi môžu mať tiež čierne vlasy a čierne oči.
Aj to ste skolonizovali.
Vždy keď vidím belocha s čiernymi vlasmi a očami,
vravím si: „Zmizni, tie sú moje!“
„Čo znamená CVS?“
Takže, mávam úzkosti.
Premýšľal som o tom a myslím, že dôvod, prečo mávame úzkosti,
je, že mechanizmy sebazáchovy našich tiel
sú úplne zastarané.
Naše mechanizmy sebazáchovy,
naše mechanizmy prežitia, fungujú na princípe boja alebo úteku, nie?
Pretože ak ste kedysi zbadali leoparda,
vaše telo vás pripravovalo na intenzívnu fyzickú aktivitu,
bojovať s ním alebo zdrhnúť, doriti.
A teraz väčšinou
nemáme takéto problémy,
ale naše telo ponúka rovnaké riešenia.
Existuje len boj alebo útek.
Takže ležím v noci v posteli a nemôžem spať.
Rozmýšľam:
„Na dnešnej párty,
keď som povedal Grete, že všetky deti sú hlúpe,
dúfam, že si nemyslela, že som tým myslel, že len jej dieťa je hlúpe.“
A môj mozog mi vraví: „Práve čelíš útoku leva!
Rozbúšil som ti srdce a dýchaš úplne plytko.
Tak bež nájsť strom, na ktorý vylezieš. Choď, no tak!“
A ja len ležím v posteli a vibrujem:
„Mal by som ísť na jej Instagram
a označiť, že sa mi páčia fotky, na ktorých je jej dieťa.“
Telo hovorí: „Spustilo som potenie, aby si sa neprehrieval.“
A ja na to: „Ja len chcem spať!“
Mozog na to: „Spíš? Neboj.
Všetku tú energiu
spotrebuješ pri celonočnom škrípaní zubami.
Pomôže ti to?
„Bude návšteva u povýšeneckého, odsudzujúceho zubára
riešením, ktoré hľadáš?“
Medzi problémami, ktoré máme, a riešeniami, ktoré nám
telá ponúkajú, je obrovská priepasť.
Hovoríte si: „Zajtra začínam v novej práci.
Dúfam, že sa zapáčim novým kolegom.
Snáď im nedôjde, že som plný sračiek.“
Vaše telo vraví: „Mám to. Postarám sa, aby si týždeň nekakal.“
To mi nepomôže.
Moja manželka a ja...
Bývame v L. A., máme dom v L. A.
A ten dom má bazén.
Keby som to nemusel spomínať kvôli tomuto príbehu, nepovedal by som vám to.
Snažím sa tu na severe vystupovať skromne, Chicago.
Neviem, čo na to povedať. Život je ťažký a nefér.
Mám bazén.
Je to skromný bazén.
Je obrovský! Len si celkom nedôveruje.
Takže, ten dom nám prerábali.
A kým ho prerábali,
s manželkou sme prespávali u kamaráta.
Raz sme sa išli pozrieť, ako to postupuje,
a pri bazéne sme našli
prázdne vrecko od čipsov
a vyzlečené nohavice.
A moja skvelá žena sa trocha vydesila.
Vraví: „Čo sa deje? Zisti to.
Neviem, čo robiť. Čo máme robiť?
Mali by sme nainštalovať kamery.“
Tak vravím: „Dobre, urobme to. Nainštalujeme kamery.“
Tak sme ich nainštalovali.
O pár dní sme u kamoša, kde prespávame,
a cink, mám upozornenie na telefóne.
Zapnem ho.
Z kamier v mojom dome mám živý prenos do telefónu
a v reálnom čase vidím
mladého muža a mladú ženu, mladý pár,
ako preliezajú cez moju bránu
a kráčajú na dvore za môj dom. Vidím, ako sa to deje.
Nemajú ani toľko slušnosti,
aby sa aspoň zakrádali ako zlodeji, chápete.
Sú úplne nonšalantní.
Vôbec nie sú šalantní.
Prídu na dvor za domom. Otvoria piknikový kôš.
Priniesli si piknikový kôš!
Vytiahnu chlieb, syr a nôž na chlieb.
Priniesli si nôž na chlieb!
Ani nie sú v mojom bazéne. Len ho dráždia.
Majú predohru s mojím bazénom.
Len tam sedia a jedia chlieb so syrom
a smejú sa. Fakt sa smejú.
A ja to takto sledujem
a Emily tiež.
Vravím: „Na čom sa smejú?“ Akože sú takí dobrí v drobných zločinoch?
A Emily vraví: „Vieš, tá kamera má mikrofón.“
Áno! Vravím: „Dobre, začína sa párty.“
Tak zapneme mikrofón
a zrazu počujeme celý ich rozhovor v reálnom čase.
A majú totálne rozhovor ako na treťom rande.
Viete, čo tým myslím?
Ona: „Moji rodičia sa rozviedli, keď som bola malá.“
On: „Aj moji. Poďme sa prvýkrát pomilovať.“
Taká je tam atmosféra.
Každopádne, pozerám to a Emily to pozerá tiež.
A Emily vraví: „Mali by sme tam hneď ísť.“
A ja na to: „Nechcem tam ísť, zlato. Majú nôž.“
A Emily vraví: „Aj my si jeden vezmeme.“
„Hej, dnes nemám chuť na boj na nože, drahá.
Čo sa stane, ak prehrám?
Vlastne, Emily, čo sa stane, ak ten súboj vyhrám?
Proste ich zavraždím?
To je to, čo chceš, láska?“
„Plávali ste mi v bazéne!“ Bod, bod, bod!
„Zlatko, ako si kázala, zabil som tých neželaných piknikárov.
To sú ich mŕtvoly.
Máš návod k tomu novému kamerovému systému?
Musíme totiž vymazať nejaké zábery.“
Vyzerá to dosť naplánovane. Prídem tam s nožom.
Tak sme rozhodli, že to neurobíme.
Len sa rozprávame, hovoríme o tom,
či zavoláme políciu.
Naozaj o tom diskutujeme, vedieme skutočnú diskusiu.
Ja vravím: „Zlatko, nechceme, aby plávali v našom bazéne,
ale tiež nechceme, aby ich kvôli tomu zatkli.
Teoreticky ide o vlámanie.
Ale vieš, Emily, keď sa raz dostaneš do systému, už si nenájdeš prácu.
Z takej diery je veľmi ťažké vyliezť, láska moja.“
Naozaj sa rozprávame.
Vravím: „Systém trestného súdnictva
v tejto krajine nemá záujem o rehabilitáciu, nie!
Systém trestného súdnictva v Amerike vytvára kariérnych zločincov.
Sledoval som o tom dokument.“
A vtom si všimnem, že zatiaľ čo sme sa rozprávali,
obaja sa prestali rozprávať
a pozerajú na nás cez telefón.
Pretože keď zapnete mikrofón, je to oboma smermi.
Počuli celý ten rozhovor.
Počuli nás hovoriť: „Aj my si vezmeme nôž.“
Zízame na nich, oni na nás ako dva
medvedíky čistotné prichytené v smetiaku.
Kamera má nočné videnie, takže im nazeleno žiaria oči.
A po najdlhšom tichu môjho života... Prisahám, stalo sa to!
Po najdlhšom tichu môjho života moja žena vraví:
„Zavolali sme políciu.“
„Emily, napodobňuješ robota?“
Vraví: „Znie to oficiálnejšie.“
Ale oni počujú aj toto.
„Zavolali sme políciu.“
Stále to opakuje.
Zasekla sa. Nevie, ako prestať.
Čaká, že jej pomôžem, a ja si vravím,
že ju v tom nemôžem nechať. Spanikárim a vravím:
„Áno, máš pravdu. Polícia je na ceste.
Práve nastúpili do policajného auta.
Som robot v policajnom aute.
Je to nový program, ktorý skúšajú v Los Angeles County.
Zaboč doľava na La Cienega.“
Odišli.
Počuli dvoch kyborgov,
ako sa hádajú o kladoch a záporoch väzenského priemyslu,
a rozhodli sa, že sa radšej prvýkrát pomilujú.
Keď odchádzali, vrátil som sa k mikrofónu a vravím: „Cestou von
si vezmite, prosím, jednu škatuľu ĽahkáPilulka Dávka Mačky.“
Som imigrant.
Hej. Sú tu ďalší imigranti?
Niekto? Áno?
- Áno, odkiaľ ste? - Z Indie.
Z Indie?
Myslím, že ich je tu viac.
Ja som z Pakistanu.
Kedysi mu hovorili India.
Ako dlho ste tu?
- Štyridsaťosem rokov. - Štyridsaťosem rokov!
Ešte niekto? Niekto ďalší?
- Zdravím, odkiaľ ste? - Z bývalého ZSSR.
Z bývalého ZSSR.
Ako tomu hovoria dnes?
Povedali ste mi, odkiaľ nie ste.
- Odkiaľ? - Z Ruska.
Rusko. Prečo... Prečo ste nepovedali „z Ruska“?
Prečo? Bolo v poslednej dobe v správach?
Čo sa vlastne stalo s Ruskom?
Mám pocit, že sa o ňom kedysi hovorilo veľa,
no už istú dobu je ticho.
- Ako dlho ste tu? - Štyridsaťdeväť rokov.
Štyridsaťdeväť rokov.
- Koľko ste mali rokov, keď ste prišli? - Sedem.
Sedem. Sú tu nejakí skutoční imigranti?
Len žartujem. Nie.
Niekto ďalší? Sú tu ďalší imigranti?
Ale nemôžete na niekoho ukázať prstom.
Nemôžete takto ukázať: „Tuto je imigrant.“
Minimálne ďalšie štyri roky to nerobte.
Myslím, že vieme,
že ľudia, ktorí sa tu narodia, si myslia, že hranice sú otvorené,
hocikto sem môže prísť,
no ľudia ako my, ktorí sa sem museli presťahovať, chápu, že to nie je pravda.
Je veľmi ťažké presťahovať sa do Ameriky.
Trvalo mi 14 rokov, kým som dostal zelenú kartu,
ktorá ma stála viac ako 10 000 dolárov. Poplatky právnikom, za žiadosti.
A ľudia nevedia,
že celý tento proces závisí od jedného rozhovoru.
A v ten deň, v tej miestnosti, je jedna osoba.
A v ten deň je to úplne na nej.
Môže povedať áno a vy môžete zostať,
alebo povie nie a ste na lodi do Pakistanu.
Len ak ste z Pakistanu. Nie je to štandard.
„Ale ja som z Kanady.“
„Choď do riti! Choď do Pakistanu.“
„Ale nie, ide o hrozne veľa!“
Šiel som teda na pohovor k tejto žene. Sedela za stolom
a nemôžem uveriť, že jej to dovolili.
Skutočne sa to stalo.
Hneď za stolom na stene mala veľký kalendár s Ježišom.
Ako kalendár s Ježišom mesiaca.
Každý mesiac tam Ježiš robí niečo iné.
Napríklad Ježiš chytá ryby.
Ježiš smečuje proti LeBronovi.
Môj mesiac bol Ježiš, ako riadi loď do Pakistanu.
Tak som si sadol. Chystala sa začať pohovor.
Bol som fakt vydesený a ona chcela pôsobiť desivo.
Okuliare mala až tu, nakláňala sa,
snažila sa nájsť medzery v mojom príbehu,
prichytiť ma, ako klamem.
Potom, asi v polovici, aby som zistil, čo sa stane, vravím:
„Nuž, už sa nepovažujem za moslima.“
A ona sa okamžite prepla.
Zrazu bola oveľa milšia.
Skutočne sa uvoľnila v ramenách a vraví: „Vďakabohu.“
Zložila si okuliare, oprela sa.
Zrazu sa smeje na mojich vtipoch.
A potom sa ma opýta:
„Ako vaši rodičia vnímajú,
že budete vychovávať deti ako kresťanov?“
Áno, nič také som nespomenul.
Len usúdila, že ak mi nechutí vanilková,
musím mať rád čokoládovú.
Tak som sa na ňu pozrel a vravím: „Pani, nebudú šťastní,
ale Ježiša proste veľmi milujem.
Kde ste zohnali ten kalendár?“
Schválený.
Som naozaj nadšený, že som späť v tomto nádhernom divadle.
Je nádherné.
Tu som začínal so standupom. Tu som stretol svoju krásnu manželku.
Panebože!
Takže som fakt šťastný, že som späť.
Naposledy som tu vystupoval v roku dvetisíc...
Otváral som šou pre Zacha Galifianakisa
a pamätám si, ako som si pri vystupovaní vravel:
„Raz tu budem hlavná hviezda ja.“
A dnes tu natáčam svoj špeciál.
Áno.
Takže vďaka, že ste prišli.
Ste úžasní. Je naozaj úžasné byť tu znova.
Môžem hovoriť o inej veci,
ktorá je pre mňa emocionálne citlivá?
Súhlasíte s tým? Áno?
Dobre, ďakujem.
Takže je to pre mňa citlivá záležitosť. Je pre mňa ťažké o tom hovoriť.
Je to pravda.
Pred pár mesiacmi som robil francúzsky podcast.
A v podcaste som spomenul, že som hral vo filme. Keď vyšiel,
mal také zlé recenzie, že to hlboko ranilo moje city
a začal som chodiť k terapeutke.
A z nejakého dôvodu si túto malú časť podcastu všimli
všetky významné noviny v Amerike.
Vážne, napríklad Chicago Tribune,
Sun-Times, New York Times, Rolling Stone.
Všetci o tom písali a všetci mali úplne rovnaký titulok.
Dá sa to dohľadať. Ten titulok znel:
„Zlé recenzie odsúdili Kumaila Nanjianiho na terapiu.“
Neodsúdili ma na terapiu.
Odsúdiť vás môžu do väzenia.
Nedostal som terapiu za trest.
Žiaden sudca nepovedal: „47 % na Rotten Tomatoes?
Musíte sa porozprávať s odborníkom.
Tomu hovoríte tretie dejstvo?
Príliš veľa postáv.“
Nie je bohviečo, že mnohí zjavne presne viete,
o ktorom filme hovorím.
Nie je to bohviečo.
Nebol som odsúdený na terapiu. Rozhodol som sa ísť tam,
pretože mi došlo, že príliš veľa mojej sebaúcty súviselo s tým,
čo si ľudia myslia o mojej práci.
Že keď vytvorím čosi dobré, čo sa ľuďom páči, som dobrý človek.
Keď vytvorím niečo zlé, som zlý.
A došlo mi, že to je neudržateľné.
Musel som zistiť, ako nájsť vlastnú sebahodnotu v sebe
a neriadiť sa názormi iných ľudí na moju prácu.
Preto som šiel na terapiu.
Amerika vtedy nezareagovala takto.
Namiesto toho nasledovali dva týždne, keď mi všetci na sociálnych sieťach
hovorili, že som „decko“.
Nie, na ich obranu, majú úplnú pravdu.
Som hrozné decko. Vkuse zažívam pocity hlbokého zranenia,
preto som šiel na terapiu,
aby mi to už viac neničilo život, dočerta.
A dva týždne sa na sociálnych sieťach objavovali tisíce reakcií.
Od ľudí, ktorí boli na mňa naštvaní, že hovorím o chodení na terapiu.
Boli to tisíce reakcií,
ale v skutočnosti to bolo len päť rôznych reakcií v tisícoch.
Lebo všetci na sociálnych sieťach si myslia, že sú chytrí a originálni,
no len opakujú sračky,
ktoré už povedali tisícky iných.
Takže v skutočnosti bolo len päť rôznych reakcií
v tisícoch. Päť rôznych reakcií.
Všetky si ich prejdeme...
a porozprávame sa o nich, dobre?
Reakcia číslo jeden.
„Tvoj veľký hollywoodsky film ti nevyšiel? Máme ťa ľutovať?“
Nie, nechcem, aby ste ma ľutovali. Vážne!
Ale ja sa ľutovať môžem.
Je to môj život. Som tu vo vnútri.
Tvrdo som makal na niečom, o čom som si myslel, že bude úžasné.
Keď to vyšlo, všetci vraveli: „Nie, je to naprd!
Okrem toho si myslíme, že si hlúpy.
A tiež sme sa rozhodli, že budeš prvý, koho budeme zosmiešňovať,
že sa dostal do formy.“
Čo? Ako sa to mohlo stať, doriti?
To sa nestalo nikomu inému v dejinách civilizácie.
Prečo mne?
„Má vymakané brucho? Tupec.“
Čo?
Kto zmenil pravidlá?
Prečo mi nikto nedal vedieť?
Viete, aké to bolo ťažké?
K torte som si už roky ani nepričuchol!
A teraz viem, že všetci čakáte, že sa vrátim k starému výzoru.
Hrozne by vás tešilo, keby som bol ako predtým!
Takže som uväznený v tomto väzení,
pretože vám to nechcem dopriať.
Už nie je dôvod, aby som bol namakaný,
ale som, pretože srať na vás!
Budem robiť kliky na smrteľnej posteli, lebo srať na vás!
Keď sa dívam na tortu a mám na ňu chuť,
myslím na to, ako by vás potešilo,
keby som ju zjedol. Dáva mi to silu nejesť ju.
Reakcia číslo dva.
„Zaplatili ti za film, ktorý ti nevyšiel? Fňuk!“
Je to pravda. Dostal som zaň zaplatené.
Ale to neznamená, že nemôžem byť smutný, keď nie je úspešný.
Naznačuje to, že keďže mám skvelý život...
Čo je pravda, mám skvelý život, naozaj,
a som zaň veľmi, veľmi vďačný.
Nemôžem uveriť, že sa živím tým, že tu stojím
a rozprávam sa s vami.
Som za to naozaj veľmi vďačný.
Chápem, že mám obrovské šťastie.
Som za to fakt vďačný.
To však neznamená, že sa mi nestávajú zlé veci.
Zažívam sklamania, bojím sa vecí.
Mávam chorú mačičku.
Niekedy sa mi brušné svaly zacviknú do opasku.
Neviete, aké to je, vy sviniari, čo tu do seba pcháte pizzu!
Ľudia mi plávajú v bazéne bez môjho súhlasu.
Len sa snažím zistiť, kde je hranica.
Reakcia číslo tri.
„Z tvojho filmu som sám mal chuť ísť na terapiu.“
To je fajn. Veľmi chytré.
Daj si sušienku, ja si ju totiž nedám,
lebo srať na teba, zabudol si?
„Z tvojho filmu som ja mal chuť ísť na terapiu.“
V tom prípade si len hľadal zámienku, prečo ísť na terapiu,
takže nemáš za čo.
Celá tvoja rodina mi môže poďakovať.
Reakcia číslo štyri.
„Rok tvrdo makal na svojom filme,
no ten vôbec nevyšiel. Jasné, že sa zbláznil.“
Dobre, túto chcem prebrať.
Po prvé, duševná porucha je skutočná a nemali
by ste očierňovať ľudí, ktorí ju majú, tým, že ich nazvete bláznom.
To je zlé. Áno.
Tiež však nemusíte trpieť duševnou poruchou, aby ste šli na terapiu.
A ak tam idete, neznamená to, že máte duševnú poruchu.
Hej.
Mám šťastie, že nemám duševnú poruchu,
ale terapia mi aj tak pomáha,
pretože mám v hlave kopu odpadkov
a neviem, čo s nimi. Neviem, čo je čo.
Neviem, čo je odpad, čo je na recykláciu
a čo je kompostovanie.
Blbé nočné myšlienky každú noc, chápete?
Potreboval som, aby to niekto prezrel
a označil mi, čo je čo.
To mi pomáha.
Je to pravda. Vážne.
Dlho som si myslel, že nemám žiadne negatívne pocity.
Vážne. Myslel som si, že nemám žiadne negatívne pocity,
že som stále šťastný.
No občas som sa z ničoho nič nahneval!
Ukázalo sa, že som mal negatívne pocity.
Len som to nevedel.
A zvykol som vziať ten nespracovaný pocit a namieriť ho na nesprávnu vec.
Takže keď došlo na pocity, nevedel som, čo cítim,
a nevedel som, k čomu to cítim.
Dám vám príklad.
Pred pár rokmi mal môj otec autonehodu.
Nezranil sa. Bol úplne v poriadku.
Stále je úplne v poriadku.
Avšak, bola to veľmi strašidelná autonehoda.
Jeho auto sa dvakrát prevrátilo
a hneď ako vyliezol cez otvor, kde bývalo predné sklo,
prvé, čo urobil, bolo, že mi zavolal, pretože potreboval
hovoriť s niekým, kto mu zlepší náladu.
Videl som, že je v poriadku, no panikáril.
Tak mu vravím: „Oci, si v poriadku. Panikáriš,
ale to je pochopiteľné, vzhľadom na to, čo si práve zažil.
Viem, že auto je zničené, ale na tom nezáleží.
Záleží na tom, že si v poriadku, tak tam len seď a dýchaj.
Prídu, postarajú sa o teba. Sľubujem, že budeš v poriadku.
Oci, veľmi ťa ľúbim.“
Potom som zavesil telefón a vravím si: „To som, kurva, zvládol.
Kto je tu teraz otec?“ Viete?
A potom o hodinu neskôr si vravím: „Kde je moje tričko s nindža korytnačkou?
Neviem ho nájsť. Dokonale mi sadne
a je na ňom moja obľúbená nindža korytnačka.
Môj otec takmer zomrel pri autonehode a ja neviem nájsť tričko s Donatellom.
Dejú sa dve rovnako významné tragédie!“
Ukázalo sa, že to nebolo o tričku.
Bol som smutný a bál som sa o otca a nevedel som, ako to vyjadriť, tak som sa
namiesto toho nahneval na tričko, ktoré som nemohol nájsť.
Teraz to zovšeobecním.
Myslím si, že to je problém, ktorý má veľa z nás mužov.
Myslím si, že mnohí z nás majú problém priznať si, že sme smutní či vystrašení,
lebo si myslíme, že to ukazuje slabosť.
Myslíme si, že jedinou mužnou emóciou je hnev.
Myslíme si, že hnev je sila.
No ja si myslím, že opak je pravdou.
Myslím si, že hnev môže vychádzať zo slabosti.
A priznať, že ste smutní, keď to tak je,
a bojíte sa, keď sa bojíte, je prejav sily.
Takto to znie, keď tlieskajú len ženy.
Hetero páni, pozrite sa vedľa
seba. Ak vaša partnerka tlieska a díva sa na vás...
dohodnite si termín.
A nie je to vlastne naša chyba. Tak nás vychovali.
Tak nás učili byť mužmi.
Všetky naše vzory,
v 80. rokoch neboli žiadne filmy s Arnoldom,
kde porazil zloducha empatiou.
V Predátorovi nevraví: „Môžeš si myslieť, že si neviditeľný,
ale ja ťa vidím.“
A myslím si, že veľa ľudí sa teraz hnevá,
pretože neustále lavírujeme medzi smútkom a strachom
a smútkom a strachom.
Nechceme to, takže sa namiesto toho nahneváme
na niekoho, kto nás predbehol autom,
alebo na šprta, ktorý sa namakal kvôli filmu.
Dva rovnako výstižné príklady.
Teda, máme toho teraz veľa a zažili sme toho veľa.
Prežili sme toho veľa!
Nedávno sme tu mali pandémiu.
Nemohli sme odísť z domu, lebo tu bola nová choroba.
Čakali sme, kým ju veda dobehne,
a sotva o tom hovoríme.
Nikto z nás to nespracoval.
Ani neviem, čo by znamenalo spracovať to,
ale aspoň by sme o tom hovorili.
Všetci sme sa rozhodli ignorovať to ako prd vo výťahu.
Čo ste robili v karanténe?
Ja som pozeral všetky filmy z 80. rokov
a umýval som banány v umývadle.
Umýval som banány v umývadle!
Banány v umývadle!
Veď je to práve to ovocie, ktoré nemusíte umývať.
Príroda mu dala obal.
Tipujem, že som za jeden rok umyl tak 200 banánov.
Za život som umyl nula banánov,
potom 200 za jeden rok,
a potom zasa nula banánov.
Z času na čas som šiel von na dezert.
Dal som si na tvár masku, kúpil si cheesecake,
vzal ho domov, akoby som niesol plutónium.
Dal som ho do mikrovlnky, dve minúty som ho bombardoval,
zmenil ho na maglajz a zjedol ho horúci priamo z misky
ako diablove nočné cereálie.
Bol to divný rok.
A moja skvelá žena bola v rizikovej skupine
a celý čas som bol kvôli nej smutný a bál sa o ňu.
Viete, čo mi pomohlo to prečkať?
Terapia. Terapia mi pomohla.
Vážne.
Chápem, že mám veľa výsad.
Mám skvelý život, ale teraz som viac v kontakte so sebou.
Cítim veci viac. Stále mám čo robiť.
Stále mám čo robiť, ale som viac v kontakte so sebou.
Teraz plačem viac.
Napríklad som si dvakrát poplakal pri filme Godzilla.
Godzilla Minus One, videli ste to? Fakt dobrý film.
Dvakrát som plakal.
A aj teraz pozerám filmy s Emily.
A aj teraz, keď sa mi začnú tisnúť do očí slzy,
moja mužnosť sa cíti ohrozená
a snažím sa skryť slzy pred Emily,
aj keď jej prináša toľko radosti, keď ma vidí plakať.
Som ženatý s psychopatkou.
Reakcia číslo päť.
„Myslíš si, že zlé recenzie na film sú dobrým dôvodom na terapiu?“
Áno! Zlé recenzie na film sú dobrým dôvodom na terapiu.
Viete, čo je tiež dobrý dôvod na terapiu?
Každé ráno musieť vstávať z postele, doriti.
Je to fakt ťažké.
Je to pre nás ozaj ťažké.
Veľa sme toho prežili. Klimatická zmena.
Moje mesto bolo mesiac v plameňoch pre klimatické zmeny.
Systém zdravotnej starostlivosti, čo uprednostňuje bohatstvo pred zdravím.
Všetky sračky, ktoré sa práve dejú v politike.
Ľudia, ktorí žijú hneď vedľa nás,
ktorí žijú v úplne inej verzii reality ako my. Je toho veľa.
A má cenu, keď sa vám odborník pozrie do očí a povie:
„Cítite sa takto, pretože život je teraz na hovno.“
Áno.
Lebo viete, čo robí váš terapeut po sedení s vami?
Ide za svojím terapeutom.
Hovorí: „Práve som povedal klientovi, že život je na hovno. Je to tak, však?“
A on mu povie: „Áno, neskutočne.“
A ten terapeut potom ide za svojím, ktorý potom ide za svojím.
Až na koniec radu, kde je jeden superterapeut,
ktorý sa zaoberá problémami všetkých
a sám sa nemá s kým rozprávať,
a tak chodí do potravín a snaží sa nadviazať
očný kontakt s ľuďmi a myslí si: „Povedzte mi, že budem v poriadku!“
A musíte sa mu pozrieť do očí a povedať: „Život je na hovno
a vy budete v poriadku.“
Život je na hovno
a budete v poriadku.
To vám práve teraz vravím.
„Život je na hovno a budete v poriadku.“
Život je na hovno a budete v poriadku.
Teraz to povedzte vy mne.
Život je na hovno a budeš v poriadku.
To je skvelý pocit. Ešte raz.
Život je na hovno a budeš v poriadku.
Ďakujem veľmi pekne, Chicago. Boli ste úžasní.
Ďakujem.
Prídavok! Ešte!
Nemám prídavok!
Mal by som zaspievať celú pieseň Hotel California.
Nie, to nikto nechce.
Dobre, urobím to takto. Ako prídavok vám poviem
prvý vtip, s ktorým som kedy vystupoval. Okej?
Ale urobím to celé. Viete, ako...
Ďakujem veľmi pekne! Môj čas sa naplnil.
Už od detstva
som chcel byť vedcom.
Ale chcel som byť naozaj úspešný.
Vždy som chcel mať po sebe pomenovanú jednotku merania.
Pretože ju majú všetci cool vedci.
Joules, Newton,
pán Kilometer.
Do Ameriky však nedošiel.
Takže chcem, aby po mne pomenovali jednotku merania,
no chcem niečo cool.
Napríklad: „Nastavte torpéda až na päť Nanjianiov!“
„Päť Nanjianiov?“ To je priveľa!
Väčšina ľudí nezvládne ani jeden Nanjiani.“
Ďakujem.
SPOMÍNAME NA BAGEL
2008 – 2025
Preklad titulkov: Michal Papák