Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Vidíš, jak jsem nemotorná.
Kdepak. Jsi na tom čím dál líp.
A ty zas čím dál hůř vidíš.
To je pravda.
Už mi moc nezbývá, synku.
Ale ne, minimálně pět let.
Jo, pět let! Já budu ráda za dva roky.
Tak to se spokojíš s málem.
Přírodě neporučíš.
DLUH
Jsi unavená?
-Trochu. -Jo.
Mám studený ruce, viď?
Ne, ne.
Tak, ukažte.
Za 15 minut jsem zpátky.
Děkujeme.
-Jsi unavená? -Ne.
Vidíš, že je ti čím dál líp?
Je mi božsky.
Ukaž.
To je ono.
-Lepší? -Ne.
Tak, pozor na schod.
Pomoc! Pomoc!
Zdravotníka, prosím!
Až přijdeš domů, tak si odpočiň, jo?
Já teď budu muset na chvíli odejít, jo?
Ježišmarja...
Ale ne, brzy se vrátím, uvidíš.
-Co by sis dala? -Nemám hlad.
-No jo, ale něco jíst musíš. -Já nic nepozřu.
A takhle chceš vydržet pět let?
Ne, to jsi řekl ty. Já řekla, že budu ráda za pár.
Ty jsi mazaná.
Ne, jsem stará.
Udělám ti omeletu a rajčatový salát.
Nemám hlad, neotravuj, nevtírej se.
Ukaž.
Sakra.
Tak jo, ten rajčatový salát ti odpustím.
... a řekli nám, že můžeme jít domů...
Bože můj, jsou v tom namočení všichni
a nic se jim nestane.
Opakuji, co říkám od začátku, stále věřím v právní stát.
A v krále taky?
Synku, jsem stará, ne blbá.
No tak, poslední.
To už jsi říkal třikrát.
Teď doopravdy.
A tohle dvakrát.
Víš, jaký je nutit se do jídla, když nemáš chuť?
Víš, jaký je mít chuť a nemoct?
To je to samý.
-No tak, poslední. -Jo, ty v tom umíš chodit.
-Antonia Pérezová? -Ano?
Od soudu.
Co budeme dělat?
Cítím plyn.
Sakra.
To snad není pravda.
Nechala jsi puštěnej plyn.
-Já ne. -Jak ne? Kdo si ohříval kafe?
Kolikrát ti mám říkat, ať na plynu nic neohříváš?
Já to ohřívala v mikrovlnce.
Na co ti píšu ty vzkazy?
Promiň, chlapče, asi jsem si to neuvědomila.
-Vidíš, že nemůžeš žít sama? -Vždyť žiju s tebou.
Do prdele.
Tak se nezlob,
na svůj věk se držím ještě dobře.
-Co je? -Vcelku nic, pohoda.
Povídej.
Tohle.
Je nový, nepoužitý.
To je defibrilátor.
Tohle se prodat nedá, kámo.
Ale ty prodáš všechno, ne?
No jasně, jen to dostat přes hranice.
-S tím terno neudělám, brácho. -Jak to, že ne?
Novej stojí přes tři tisíce, díval jsem se.
Jasně, novej se zárukou.
Kolik mi za to můžeš dát?
Lucasi, to ani nechtěj vědět,
protože za to, co ti dám, se ti to nevyplatí.
Nechám ti to za 40 procent ceny, na tom vyděláš.
Jak to zvládáte?
Jde to.
Ale vyřeší se to, nebo ne?
Těžko.
Víš, že mně si můžeš říct o cokoliv.
Cokoliv budeš potřebovat. Jsem tu.
Radši si nech tohle, než abych ti dlužil.
Dej mi za to, co chceš.
Hele, jak se budeme mít.
-Už zase začínáš? -Jíst se musí, ne?
Porovnal jsi ceny?
Ještě aby ne, když tě mám za zády.
Musíš se na ten pohovor oholit a upravit.
Kéž bys tu práci dostal,
to bych si moc přála.
Umíš si to představit? Po tom, co mám za sebou.
Jestli tahle vyjde, všechno se spraví.
Co myslíš, že se stane?
No nic. Všechno se vyřeší, uvidíš. Věř mi.
Plenky v mládí, plenky ve stáří.
Kruh se uzavírá.
Ty jsi poslední dobou ve formě, co?
Dáváš mi pěkně zabrat.
-Chybí záznam o studiu. -Žádné jiné nemám.
Dobře.
-Úroveň angličtiny dobrá. -Spíš velmi dobrá.
Rozumím takřka dokonale.
Výborně.
Vidím, že jste pracoval hodně,
ale zkušenosti v oboru ne... -Zatím ne, ale pokud mě vezmete,
můžu projít zdokonalovacími kurzy.
-Výborně. Časově disponibilní? -Plně.
Plně. Dobře.
Takže, Lucasi, proč si myslíte, že jste na tu práci připravený?
Protože jsem metodický a pořádný.
Myslím, že bych byl dobrý doplňovač.
To jistě.
Zpříjemnil jste mi den.
No, jestli ho můžete zpříjemnit i vy mně, budu vám vděčný.
To se pokusím. Pošlu to do firmy,
a až budeme něco vědět, ozveme se, ano?
-Ano. -Díky za zájem.
Já děkuju.
Mějte se. Nashle.
Policie, pojďte s námi.
-Proč? Co se děje? -Pojďte.
Hned vám to vysvětlíme.
-Co se děje? -Jen klid.
Hned vám to povíme. Tak pojďte. Jdeme.
Můžete mi říct, proč mě zatýkáte?
Půjdeme na stanici a všechno vám vysvětlíme.
-Jsem v klidu. -Klid.
Lucas Rodríguez Pérez.
Kde to je?
Nevím, co tím myslíte.
Tys tomu dal, zmetku.
Tys tomu dal.
Ach, Lucasi.
Lucasi.
Kde to je?
Co?
Cos s tím udělal?
Jsem právní zástupce zadrženého.
Předpokládám, že jste nezačali beze mě, že ne?
Ne, kdepak. Jen jsme si povídali.
A ta pouta jsou nutná?
Pane, pokud je má, je k tomu důvod.
Trochu si osvěžíme paměť, ano? Jen trošičku.
Tak jdeme na to.
Vyslýchali vás, než jsem přišel?
Je pravda, že jste se 17. kolem 13. hodiny
dostavil do zdravotního střediska
v doprovodu paní Antonie Pérez Gonzálezové,
aby se podrobila léčbě zánětu průdušek?
Ano.
Je pravda, že jste byl na ošetřovně
těch zhruba 15 minut, co zmíněný úkon trval?
Přesně tak.
Můžete mi říct, co jste během té doby dělal?
Nic, byl jsem s ní.
Vzpomínám si, že jsme moc nemluvili,
protože měla nasazenou masku a nemohla moc mluvit.
Dal jsem jí kapesník, aby se vysmrkala, a to je všechno.
Čekali jsme, až úkon skončí, a když skončil, tak jsme odešli.
Můžete mi říct, jaké přístroje v té místnosti byly?
Nepamatuju si to.
Byl tam stůl, pár židlí,
byl tam pult,
zdravotnický materiál a to je vše.
Můžete mi říct, jestli mezi přístroji, které popisujete,
byl i defibrilátor?
To si nepamatuju.
Můžete mi říct, jestli jste ten přístroj někdy vzal,
abyste si ho prohlédl, nebo z jiného důvodu?
Ne.
Nemám další otázky.
Zkus se vyspat, kámo, jo?
Slyšíš mě?
Hele, jsi tam?
Tak co? Jak to jde?
Jsem tu. Víte, jaký bývají začátky kdekoliv.
Představte si to tady.
Lucasi, víte, že jsem vás hájil
z úřední povinnosti.
Teď musím vědět, jestli chcete, abych vás dál zastupoval,
nebo si hodláte najmout soukromého obhájce.
Moc vám děkuju, vážím si toho, ale nemůžu si vás najmout.
Nemám peníze ani způsob, jak je sehnat.
To teď není důležité.
Důležité je, že se vaší obhajoby mohu ujmout.
Takže jestli chcete, můžeme začít připravovat řízení
a získáme tak čas.
Jak dlouho potrvá, než bude soud?
To záleží.
Šest měsíců, rok, rok a půl, záleží na vytíženosti soudu.
A nedá se něco dělat dřív?
Mluvit se soudcem, podat odvolání, něco.
Mohli bychom podat odvolání, ale pochybuji, že uspějeme
vzhledem k typu trestného činu, a také protože už máte záznam.
Ale to bylo dávno, taková klukovina.
Jistě, ale oni se dívají na celek.
Druh případu, riziko útěku, hrozba pro společnost.
A v těchto případech jsou soudci obvykle neústupní,
pokud jde o zrušení předběžných opatření před konáním líčení.
Musím se odsud dostat.
Závisí na mně starší osoba.
Nemám čas, každý nový den je pro ni nebezpečný.
Nechci vám lhát, Lucasi.
Dostat se na svobodu před soudem je prakticky nemožné.
Musíme vymyslet jiné řešení,
aby se o tu osobu postarala sociálka.
Jak dlouho to může trvat?
Než případ prostudují, schválí,
najdou místo v domově a provedou přesun,
tak měsíc, měsíc a půl, tomu se nevyhneme.
Víte něco o rodině toho...?
Ne.
Chtěl jsem mluvit s vámi, než se spojím s jejich právníkem.
Kolik mu bylo let?
Jedenáct.
Jak se máš?
Jo, jo, jo, všechno dobrý. Musel jsem na chvíli odjet.
Máš co jíst?
Dobře.
Sama nevař.
Jdi za Juanem seshora, jo? Řekni mu, ať ti pomůže.
Jak to, že tam není?
Že v baráku už nikdo není?
Dobře, nic se neděje. Poslouchej.
Ber léky. Zase ti zavolám, jo?
Teď nemůžu moc mluvit.
Haló?
Pak si to řekneme, jo?
Jak je, kámo? Jak to zvládáš?
Jak ses vyspal?
Dobře.
Teď už jsi tady vevnitř,
takže ti doporučuju, aby ses neuzavíral ještě víc.
Musíš přijmout, cos udělal, a žít s tím,
jak nejlíp dovedeš.
-S tímhle se žít nedá. -To se pleteš.
Se vším se dá žít.
-S tím ne. -To víš, že jo.
To víš, že jo.
Pořád na něj musím myslet.
Představuju si tu chvíli, kdy to řekli rodičům a...
Hele, teď to prostě musíš přijmout.
Kdepak, kámo. Tohle se přijmout nedá.
Myslíš si, že kdybys ten přístroj neodnesl,
že by ten kluk přežil? To si myslíš?
To nevím.
Ale kluk je mrtvej.
Nechápu, jak jsem to mohl vzít. Kurva, do prdele, kámo.
To celý za zasranejch 400 eur.
Zničil jsem jim nadosmrti život.
Jo, v tom máš pravdu, zničil jsi jim život, jeho rodičům.
Ale přijde mi, že se s tím
neumíš naučit žít.
Dostat se odsud je jen otázka času.
Vím, čím si teď procházíš.
A co víc, vím, čím vším si projdeš v příštích letech.
Vím to, protože jsem tam byl taky.
A někdy tam pořád ještě jsem.
Musím se odsud dostat.
Sebo, musíš mi pomoct.
Potřebuju sehnat peníze a...
poprosit o odpuštění.
Otevřete ty dveře, prosím! Otevřete!
Otevři třináctku!
Je mi to moc líto.
Antonio.
Máte příbuzného, kterému byste to mohla říct?
Nikoho nemám.
Ale o té situaci jste věděla, je to tak?
Jo.
Jen jsem si myslela, že to nezajde tak daleko.
My vám pomůžeme, jak to jen půjde.
Víme, že jste ve složité situaci.
Máte někoho blízkého, u koho byste mohla zůstat?
Nikoho nemám.
Dobrý den.
Dobré ráno, Šípková Růženko.
Čas na dobrůtky.
Vy jste tedy spáč!
Moc práce. Jsem strašně unavený.
Nebojte, máte to za pár.
Tak mi ty prášky nedávejte.
No tak.
Příště přineste jinej prášek.
-To ne, to byste mi uletěl. -Kéž by.
Co novýho říkají mí společníci?
Ti se spíš vyptávají. Na moje číslo především.
Kolik je hodin?
Čas na padla. Uvidíme se zítra.
A trochu se vzchopte.
Víc?
-Dobrý den. -Dobrej.
Tak se podíváme.
Tak.
Výborně.
Jak vám je?
Žiju, se svými myšlenkami.
To je zakázaný.
-Rozptylují mě. -Udělám výjimku.
Jste skoro zdravý.
Konečně volný. Můžu na záchod.
A zítra už budete bez dobrůtek.
Poslyšte, můžete pro mě něco udělat?
Mohla byste zavolat na tohle číslo?
Chci říct jedné paní, že jsem v pořádku.
To nemůžu.
A hlavně se zeptat, jak se má ona. Nic víc.
Je mi líto, ale nemůžu.
Jasně. Rozumím.
To jsme dopadli.
Pane strážníku!
Můžu do sprchy?
Jo?
Pane paciente,
až objedu všechny, přijdu se rozloučit.
Vše v pořádku?
Bezva.
-Chlapče, co ty tady? -Dali mi pár dní volna.
Jak ti je?
-Večeřel jsi? -A ty?
Já ne.
Přišli nějací pánové a říkali,
že se za osm dní musíme vystěhovat.
Ne, na to nemysli.
Ty nikam nepůjdeš, věř mi.
Nechala jsem ti čisté povlečení,
kdyby ses sem přišel vyspat.
Nemůžu zůstat.
Musím jít.
Vezmu si nějaké oblečení a pak to probereme, ano?
Musíme se domluvit.
-Jak ti je? -Dobře.
Máme soudní oznámení
o jejím vystěhování z bytu.
A soudní tajemník ji informoval,
že jediný způsob, jak proces zastavit,
je zaplatit částku, kterou vám dluží.
Tak.
Ten spis už má na starosti oddělení rizik,
s tím vám nemůžu pomoci.
Datum vystěhování je za týden.
Je zranitelná osoba
a já nemám práci.
Potřebujeme trochu víc času.
Víc vám říct nemůžu. Takové jsou postupy.
Můžeme mluvit s ředitelem banky?
Momentálně není v kanceláři,
ale předám mu vzkaz a zavolám vám, abychom domluvili schůzku.
Chcete nás odbýt?
Jistěže ne.
-Ne? -Ne, ne, takové jsou postupy.
-S tím nic neudělám. -Postupy?
Postup, při němž seberete dům stařence,
jako to děláte se všemi v okolí, abyste stavěli byty pro turisty.
To je ten váš zasranej postup,
kterým ničíte lidem životy.
Řekněte mi, prosím, výši toho dluhu.
Celková výše dluhu, včetně nákladů a úroků.
Když ty peníze do týdne seženu,
zastavíte to?
Je konec, synku.
Ne, to není.
Jak chceš za týden sehnat tolik peněz?
Jen mi věř. Uvidíš, že je seženu.
Ne, chlapče, nedělej nic, co by ti mohlo ublížit.
To radši půjdu do domova důchodců a bude pokoj.
Proč do domova?
Abys tam za tři dny umřela žalem?
-Ne. -Kdepak!
Tvůj dům ti nevezmou.
Už není můj.
Co ti je?
Můžeš dýchat?
Tyhle výšlapy nahoru jsou hrozný.
Tahle ulice je hodně strmá, viď?
Poslouchej mě.
Nebudu nikomu na obtíž.
Ty máš celej život před sebou.
Ne. Můj život je s tebou.
Ne, Lucasi.
Musíme se smířit s realitou.
Jakou realitou? Že budeš na ulici?
Ne, životní.
Copak ty jsi mi nepomáhala?
Ano, ale to není totéž.
Musím jít. Pak ti zavolám.
Dobré ráno, paní. Policie.
Tak to už tak dobré není.
Paní, potřebujeme mluvit s mužem, který u vás bydlí.
Víte, kde bychom ho našli?
Ne. Vím, že je v práci, ale víc vám říct nemůžu.
Mám už to v hlavě trochu...
A nestavil se tu náhodou?
Ne, neviděla jsem ho. To bych si pamatovala.
Víte, že krytí zločince je trestný čin?
Jo, to mi povídejte, vidím to každý den v televizi.
Ne, nezvoňte.
Mám klíče.
Zdravím, dobrý večer.
Jdu za Jerem.
Zdravím. Jsem Lucas. Byl jsem v lochu se Sebou,
řekl mi, abych se na vás obrátil.
Jo, říkal mi, že jsi neváhal ani vteřinu.
Hned jsi do toho chtěl jít.
Z nouze se člověk rozhodne rychle.
-Co potřebuješ? -Peníze.
Peníze potřebujeme všichni.
Jo, někteří víc než druzí.
Co si dáš k pití?
Nic, to je dobrý, díky.
Sklenku, limonádu, vodu?
Ne, ne, vážně, moc vám děkuju.
Ještě něco jiného?
Ne.
Kolik potřebuješ?
Sto patnáct tisíc eur.
-Na to se namakáš. -Můžu začít hned.
Pospíchej, až ti budou dýchat na záda.
Mně už znovu pouta nenasadí, to se nebojte.
Nebyl bych si tak jistý, ty svině si najdou čas.
Jo, ale hledají nás hodně
a nemyslím, že mají čas a peníze, aby nás našli všechny.
To nemusí, stačí jim počkat, až uklouzneš.
Rvačka, pokuta, sebemenší blbost...
a nakonec uklouzneš.
Tak se pokusím neuklouznout.
-Máš řidičák? -Jo.
Jsem dobrej řidič.
Sami se ti ozvou.
Jediná věc, nemám mobil.
Tím líp. Vydržíš na ulici dýl.
-Policie. -Pojďte s námi.
Jdeme.
Co se děje?
-Co se děje? -Nic se neděje.
Myslel sis, že tak snadno utečeš?
A ještě jsi nás zavedl k ptáčkovi, kterého tak dlouho hledáme.
O čem jste mluvili?
-S nikým jsem nemluvil. -Ne?
Když budeš spolupracovat, zařídíme,
aby tě soudce pustil do soudu na svobodu. Co ty na to?
Nevím, o čem mluvíte.
Jo.
Kdo ti na něj dal kontakt?
Mně nikdo žádnej kontakt nedal.
Říkám, o čem jste mluvili?
S nikým jsem nemluvil.
Neutahuj si z nás!
Odkud ho znáš?
Nevím, jak vám to říct.
S nikým jsem nemluvil.
Poslouchej, chlapče.
Parťák nepřestane, dokud nepromluvíš.
Tři, dva, jedna...
Frajírku,
odteď děláš pro nás.
Máš kuráž.
Nedonášíš, nemotáš se do věcí, co se tě netýkají.
To se šéfovi bude líbit.
Vítej.
Adresa, den a čas vyzvednutí.
Doručovací adresa bude v přihrádce.
Staráš se jen o dvě věci:
dovézt auto na určenou adresu
a neotvírat kufr, ať se děje, co se děje.
Rozumíš?
Jo.
Jestli auto nedorazí na určenou adresu nebo otevřeš kufr,
máš neřešitelnej problém.
Všechno jasný?
Až dorazíš na určené místo, necháš klíče v přihrádce
a vezmeš si další adresu k vyzvednutí.
Vystoupíš z auta a nasedneš do autobusu,
co tam projíždí do centra.
O zbytek se postaráme my.
Auto bude zaparkované na místě uvedeném v poznámce
až v den a hodinu vyzvednutí.
A jakmile ho vyzvedneš, budeme pořád vědět, kde jsi.
To nezapomeň.
Pojede za tebou naše auto, dokud to auto nenecháš na místě.
Jo?
Jestli se dostaneš do problémů,
chytí tě a promluvíš, tak ani ty,
ani tví drazí už nespatříte světlo světa.
Nějaké otázky?
Ne.
Abys na ulici vydržel dýl.
Strhneme ti to z první výplaty.
Nauč se to číslo a údaje nazpaměť
a nikde ji nepoužívej.
Nákupy, hotely, nic.
Jen pro případ nouze.
Rozumíme si?
Kdybys měl jakýkoli problém, volej na tohle číslo.
Tak zatím.
Ahoj.
Jak se máš?
Dobře.
Čekáš na autobus?
Ne, soukromý tryskáč, už pro mě letí.
Promiň, minule jsem odešel bez rozloučení.
Trochu jsem pospíchal.
To jsem si myslela, když jsem zjistila, jak jsi utekl.
Neměl jsem jinou možnost.
Byl jsi rychlej. Překvapil jsi mě.
Hodně se tě vyptávali?
Víc, než by se mi líbilo.
A co jsi jim řekla?
Pravdu, já nelžu.
Já taky ne. Jen když je to nutný.
Mrzí mě, že jsem ti způsobil potíže.
Ne, ne. Mně ne, ale jim jo.
Byli vzteky bez sebe.
O ty se nestarej.
Jsou dobře placení a mají fůru času, aby mě našli.
Třeba tě najdou dřív, než si myslíš.
Uvidíme. Záleží, co udělám a jaký mám štěstí.
Hodně lidí hledají roky kvůli horším průserům, než mám já.
Horším průserům?
Pochopil bych, kdybys chtěla zavolat policii.
Ne.
Já se o lidi starám, nestrkám je do vězení.
-Tvá práce se mi zamlouvá víc. -Mně taky.
Nechceš si něco dát?
To byl vtip.
Každý vtip je tak napůl pravda.
Ne, jen jsem ti chtěl poděkovat, že ses o mě tak starala.
No, to je má práce.
Dělám to u všech pacientů.
Tak bych to měl ocenit.
Když z toho nebudu mít problém.
Kdybych ti to řekl, měla bys ještě větší problém.
Nebo bys měl problém ty.
Udělal jsem dobře, že jsem nic neřekl.
Máš to u mě.
Jestli chceš na něco jít...
Teď to myslím vážně.
-Sranda byla lepší. -Tak to řeknu ze srandy.
Nechceš si něco dát?
A já odpovím vážně.
Měj se.
Maro!
Necítilas váhu toho vozíku?
Gabrielo, pojďte dál, prosím.
Promiňte.
Promiňte, že vás ruším. Jsem pacient doktorky Lledóvé.
Už jsem vás v ordinaci párkrát viděl.
Už se u ní nějakou dobu léčím a nevím,
jestli je to mnou, nebo tím, jak mě léčí, ale...
prostě mi není dobře
a chtěl jsem vědět, jestli vidíte nějaké zlepšení.
U mě ke zlepšení nedojde.
To je mi líto.
-Promiňte, ale mám na spěch. -Jo.
Promiňte, nechtěl jsem obtěžovat.
To nic, neobtěžoval jste.
V životě se občas stane něco, co všechno změní.
A je mi to moc líto.
Co?
Je mi líto, jestli se trápíte, z jakéhokoli důvodu.
My se odněkud známe?
Ne. Ne, ne, ne. Z ordinace.
Promiňte, ale já už opravdu musím.
-Dobrý den. -Dobrý den.
-Chtěl bych vložit peníze. -Ano.
Číslo účtu, údaje o majiteli, částku a účel vkladu.
Číslo účtu neznám. Pokud to nevadí,
řeknu vám majitele a vy si ho najdete.
Nemohu vám dát číslo účtu žádného klienta.
K provedení vkladu potřebuji číslo účtu,
údaje o majiteli a občanský průkaz vkladatele podle dané částky.
Dobře, díky.
PRONÁJEM BYTŮ
Policie, otevřete dveře!
Policie, otevři!
Maro, Maro.
Co tady děláš?
Máš chvíli? Je to důležitý.
Pracuju, Lucasi.
Já vím. Potřebuju pomoct.
-Poslouchej. -Už ses naotravoval dost.
Když mě vyslechneš, přísahám, že už mě nikdy neuvidíš.
POHOTOVOST
Lucasi.
Je na JIPce.
Měla plicní embolii, zasáhlo to srdce.
Je to komplikované.
Ale dostane se z toho?
Snaží se ji stabilizovat.
Přijela sem ve velmi špatném stavu.
Prognóza není dobrá.
Musíme čekat, jak se to vyvine dalších 24 hodin.
Je při vědomí?
Je.
Jo? Vážně?
Je slabá a dezorientovaná,
ale řekla jsem jí, že jsi tady, a měla velkou radost.
Je vidět, že má velkou chuť žít.
Můžu za ní jít?
-Radši ne. -Proč?
Kolegové říkali, že se tu motají chlápci v uniformách.
Kdyby něco, mají moje číslo a zavolají mi.
Dobře.
Sakra, do prdele.
Ten podělanej barák.
Moc děkuju za pomoc.
Promiň, že jsem ti tak zavařil, a teď ještě tohle.
Teď nejsem v práci.
Ahoj.
Jak ti je?
Těžký sezení?
Jo, trochu.
S tím se musí něco dělat.
Nechceš se projít nebo zajít na skleničku?
Ne, díky. Potřebuju se vyspat a vypnout.
Je mi moc líto, čím si procházíš.
-Vážně. -Díky.
Mně to jde s doktorkou líp.
-Vážně? -Jo.
Já přišel o rodiče, když jsem byl malý.
Při nehodě.
A...
prošel jsem si peklem.
Celý život jsem byl sám.
No, vlastně ne celý život.
Našel jsem někoho, kdo mě má radši než vlastního.
Teď je ve složité situaci
a já nevím, jestli jsem připravený o ni přijít.
Nikdy nejsi připravený ztratit někoho blízkého.
A tím spíš, když ti ho život vezme takhle, bez varování.
Jo, ale...
musíme v tom najít nějaký smysl, ne?
Nebo ne.
Možná v tomhle životě nedává smysl nic.
Sakra.
Promiň, že jsem ti to celý vyprávěl.
Tvůj problém je určitě mnohem důležitější.
Každý má svoje problémy.
Ale jsem moc ráda, že se ti daří.
Vážně.
Moc mě to mrzí.
Neumíš si to představit.
Mrzí mě, že se cítíš špatně. Opravdu.
Díky.
Už budu muset jít.
Hele, my jsme se minule vlastně nepředstavili.
Když uhodnu, jak se jmenuješ, projdeme se, než půjdeš domů?
Hele, pojeď tudy.
S odstupem vidíš všechno trochu jinak, ne?
To je ten problém.
Já to celé s odstupem vidím zřetelněji.
Zkus se od toho oprosit, jak by řekla paní doktorka.
Vážně?
To jsem od ní nikdy neslyšela.
Mně to říká pořád dokola na každým sezení.
Hele, a proč ty chodíš na terapii?
Jestli se můžu zeptat.
Kvůli našim a...
no, tak nějak všechno dohromady.
A ty?
Já přišla o syna.
To je poprvé, co to říkám nahlas.
Nevíš, co je to za bolest, přijít o dítě.
Je to ta nejhlubší bolest, jakou si dokážeš představit.
Dusí tě.
Nenechá tě dýchat.
Jako mít v hrudi dnem i nocí zabodnutý nůž
a nebýt schopný ho vyrvat.
Někdy to bolí tak moc, že už to ani nebolí.
Už je to jedno.
Už se nemáš čeho chytit.
Máš další děti?
A... jeho otec?
Máš partnera?
Jeho otec?
Ten se rozhodl v den,
kdy zjistil, že jsem těhotná.
A toho se držel až do konce.
Rozhodl se, že o něm nic nechce vědět.
A dodržel to.
Je mi ho líto.
Protože přišel o něco jedinečného.
Protože můj syn byl úžasný.
A už není.
Promiň, já nevím, proč ti tohle vyprávím.
Vždyť se vůbec neznáme.
Možná právě proto.
-Co tu děláš, chlapče? -Přišel jsem tě uzdravit.
Jak se máš?
A ty? Jak se máš ty?
Tentokrát mi to dalo zabrat.
Mně se moc líbíš.
Tak si běž vyšetřit zrak.
Vidíš, že je ti líp?
Měla jsem velký strach.
Nemohla jsem dýchat.
Ještě chvíli a...
Kolegové říkali, že budeš brzy úplně v pořádku. Uvidíš.
Jo.
Přišli jsme o dům?
Ne, ještě ne.
Pracuju na tom, jo? Neměj strach.
Slib mi, že se kvůli tomu nedostaneš do potíží.
Budu dělat, že jsem nemocná, a zůstanu tu dýl.
Ne.
Brzy se uzdravíš a vrátíme se spolu domů.
Vyřeší se to.
Byla se na mě podívat jedna tvá kamarádka sestřička.
Moc hezká a moc elegantní.
Jo.
Hele,
nemáš tu občanku?
V tom stavu jsem si nevzala vůbec nic.
Číslo účtu si nepamatuješ, viď?
Pamatuju si den, kdy ses narodil.
Ale rok mi nějak splývá.
Mně ten tvůj ne. Narodila ses v '33.
Teda! Já jsem stará!
Dobrý den.
Nová adresa, den a čas vyzvednutí.
Můžu mluvit s Jerem?
Proč chceš mluvit s Jerem?
Cokoli chceš říct jemu, můžeš říct mně.
Můžete mi dát předem ty peníze?
Pracoval bych pro vás, jak dlouho budete chtít.
Zítra vyprší lhůta na jednu platbu a musím to vyřešit.
Mám jen 24 hodin.
Vysaď ho tu.
BĚŽNÁ A INVESTIČNÍ BANKA
-Dobrý den. -Dobrý den.
Už nějakou dobu se s vámi chci sejít, ale máte moc nabitý program.
Jestli to nevadí, stavte se zítra a já se vám budu rád věnovat.
To bych rád.
Ale pochybuju, že mě nechají se s vámi sejít.
Jistě víte, v jak choulostivé situaci se nacházím.
Je to tak?
Buďte ke mně stejně zdvořilý, jako jsem já k vám.
Když odejdete, budu si pro vás muset dojet domů.
A to nebude příjemné ani vám, ani vaší rodině.
Poslouchejte pozorně, ať neztrácíme čas.
Antonia, ta stará paní, kterou se chystáte vystěhovat,
je v nemocnici.
Myslím, že se z toho nedostane.
Ale jestli ano, bude potřebovat dům, kde by mohla dožít.
Zítra je, jak víte, poslední den k vystěhování.
Potřebuju 24 hodin navíc, abych sehnal peníze
a ona o dům nepřišla.
Jenže to nezáleží na mně, o tom rozhoduje soud.
Podívejte.
Já vám nelžu.
A prosím vás, abyste mi taky nelhal.
Nejste u sebe v kanceláři.
Část peněz mám tady.
Dejte mi prosím číslo Antoniina účtu.
Nemám ho u sebe.
Bude lepší, když to vyřešíme tady a teď, přátelským způsobem.
Prosím.
Jak sám asi víte,
čeká mě dlouhá doba mezi čtyřmi stěnami.
Pár let navíc je mi jedno.
Vy chcete splacený dluh,
já ho chci zaplatit a zabránit, aby přišla o dům.
Dejte mi 24 hodin navíc a číslo Antoniina účtu,
nebo přísahám, že vám zničím život.
Promiň, že volám po tom, o čem jsme mluvili, ale jinak to nejde.
Takový návrh bych nečekala.
Je to obrovský závazek a velká zodpovědnost.
-Mám taky svůj život. -Já vím.
Promýšlel jsem to, ale nemám se na koho jinýho obrátit.
Co se týká peněz, v tom by nebyl problém.
Tohle je o něčem důležitějším, než jsou peníze.
Nemůžu ten závazek přijmout.
Chápu to.
A promiň, jestli to bylo divný, musel jsem to zkusit.
To nic.
-Chápu, v jaké jsi situaci. -Jo.
-To je škoda. -Co?
Že jsme se poznali za takových okolností.
Všechno se děje, když se to dít má.
Ani dřív, ani později.
-To je život. -Jo.
Kdy se hodláš vrátit?
Záleží, jak rychle předtím stihnu vyřešit pár věcí.
-Jasně. -Tak jo.
-Už musím. -Dobře.
Moc děkuju.
Moc ti děkuju za všechno, co jsi pro mě udělala.
Jsi výjimečnej člověk.
To ty jsi výjimečný.
Prosím?
Ahoj.
To jsem já.
Nic, jen...
jen jsem šel kolem a říkal si...
No, vlastně jsem nešel kolem a nic si neřekl.
Jak se máš?
Jde to.
Jo.
Viděla jsi, jak je dnes hezky?
Vlastně ne.
Nechceš se projet?
Radši jindy.
Jindy. Jindy už nebude.
Vůbec nemám chuť, vážně.
Není mi dnes moc dobře.
Jo.
Rád bych ti něco řekl.
Jak je?
Točí se mi hlava. Vzal jsi mi dětskou čepici.
Byly v akci.
Dvě za pár éček. A brýle taky.
Chceš zkusit tu mou?
Ne, ne, ne. Ještě od tebe něco chytím.
Jo. Radost.
A proč tě napadlo jít zrovna sem?
Já nevím.
Připomíná mi to tu dětství.
Od všeho tady vypnu.
Nebo to máš spojený s něčím důležitým.
Možná.
Je ti líp?
Co jsi mi to chtěl říct?
Co?
Proč jsi mi volal?
Zítra je důležitej den.
Jestli se mi podaří vyřešit jednu věc, budu muset na čas odjet.
Vážně?
Jo.
Už jsem ti to chtěl delší dobu říct, ale...
nemohl jsem.
Proč? Co se děje?
Nic, ale...
Jestli je to něco zlého, tak to nechci vědět.
Zrovna, když se mi konečně podařilo vypnout.
Ne. Ne, nic se neděje.
-Je ti dobře? -Jo, jo, jo, jo.
-Určitě? -Jo, jo, jo. Nic mi není.
Neměj starost.
Dobře, tak povídej.
Víš co?
Máš pravdu.
Musíme oslavit první den, kdy se ti podařilo vypnout.
Dřív jsem na podobná místa chodívala.
Než jsem porodila.
Pak se narodil syn
a věnovala jsem se jen jemu.
A přestala jsem chodit ven, pít, tancovat.
Člověk tak trochu ztratí svoje já.
Musíš si trochu odpočinout.
Máš pravdu. Tak se bavme o tobě.
Ne, to nemusíme.
-Jo. -Ale ne.
Jedeš za prací?
A kam to bude?
To zatím přesně nevím.
Musím ještě něco zařídit.
Na jak dlouho?
Jak to půjde, ještě nevím.
Nevím, kdy se vrátím.
Půjde ti to dobře,
jsi dobrý člověk.
Kdepak.
Nedáš si ještě jednu?
Mám plnou sklenku. Chceš mě snad opít?
Ne, já se chci opít.
Dáme si pár panáků?
Vůbec nic nechápu!
Tím líp!
-Nevím, jestli to byl dobrý nápad. -Lepší, než abys řídil ty.
Ne, ty nejsi zrovna v nejlepším stavu.
A tobě je báječně, co?
Sakra.
Věř mi a užívej si to.
Proč jsme ukradli jedno kolo, když jsme mohli ukrást dvě?
Měli jsme ukrást motorku.
-Koukej. -Jé, co děláš?
Co děláš?
Nepouštěj se, dáš si na čumák.
Tak...
Už dlouho jsem se takhle necítila.
Kéž by ti bylo čím dál líp.
Díky.
Nerozumím tomu.
-Čemu? -Tomuhle.
Ty a já, tady.
Život.
Zasranej život.
Tak, filozofko,
trochu si odpočiň, dneska ses pořádně vybila.
Nepůjdeš dál?
Ne, děkuju.
Zítra mám něco důležitýho a musím vstávat.
Půjdeš nahoru, trochu si odpočineš a pak půjdeš.
Ne.
-Dost jsi toho vypil. -Ne, ne.
Trochu se projdu, nadýchám se a přejde to.
Díky, ale ne.
Tak.
Zůstaň.
Nemůžu.
Prosím.
Než usnu.
Radši ne.
Odpočiň si.
Nechce se mi spát.
Bojím se, že se zítra probudím.
Pořád žijeme zítřkem.
Teď zas mluvíš jako doktorka?
Jo. Jasně.
Člověk musí trochu vypnout.
Jo.
Je to těžký.
Víš, co vidím každou noc před spaním?
Svýho syna.
Jak běží.
A já běžím za ním
a snažím se ho dohnat, abych ho objala, ale nejde mi to.
A ten obraz je tak silný, že se mi pak o něm zdá.
Nemohla jsem se s ním rozloučit.
Hele, jestli už musíš jít, tak běž.
Je mi dobře.
Jo?
-Jo? -Jo.
Jo.
Mně taky.
Teď si půjdeš po svých
a já nebudu vědět, jestli jsi mi chtěl něco říct,
nebo to byla jen taktika, jak mě sbalit.
Nebo... jestli ti je se mnou prostě jen dobře.
Hej, grázle! Pojď zpátky!
Ať se daří.
Sakra!
Do prdele.
Co to sakra je, chlape?
Dobrý den.
Co si přejete?
Chtěl bych vložit peníze.
Potřebuji číslo účtu, jméno příjemce a účel platby, prosím.
Ano.
A teď částku.
Držím vás, Antonio.
A je to.
Vidíte, jaká je zima?
Budou z nás dva rampouchy.
A to musíme dojít až támhle?
Ano, támhle je. Líbí se vám?
Já myslela, že je to to červený.
Ne, ne, ne, támhleto.
Ahoj.
Jak ti je?
Jsi v pořádku?
Nevím, to mi řekni ty.
Co se děje?
Kdo seš?
Proč se mě na to ptáš?
Ptám se, kdo seš.
Proč jsi mi lhal?
Chci tě poprosit o jedno.
Nepřidělávej mi další rány k těm, který už mám.
Moje doktorka tě neléčí. Ani žádný jiný lékař z centra.
Takže mi řekni, kdo jsi.
Neznám tě z centra.
Všechno, co jsem ti řekl, je pravda.
Teda, ne všechno.
Neznám svoje rodiče.
Celou tu dobu se ti snažím říct, kdo jsem.
Ale nedokázal jsem to.
Nevím, jestli ze zbabělosti,
protože jsem viděl, že je ti čím dál líp...
nebo protože jsem...
Mrzí mě to.
Mrzí mě, co se stalo tvýmu synovi.
Neumíš si představit, jak moc.
Už dlouho se ti snažím
říct tohle:
To já ukradl ten defibrilátor ze střediska.
Odpusť mi.
Proč?
Proč jsi mi to udělal?
Co jsem ti udělala?
A já?
Co mám teď dělat?
Protože už nemám nic.
A nemůžu dál. Už nemůžu.
A tohle všechno jsi udělal,
abys očistil tu svou zasranou vinu.
Svou zasranou vinu.
Jsi ubožák.
Ubožák a sobec.
Vzal jsi mi úplně všechno, všechno.
Podívej.
Všechny prášky jsem si vzala sama.
Výborně, Antonio.
Proč jsme šly zrovna sem?
Musí to být drahé.
Ahoj.
Tys mě vylekal.
Co tady děláš?
Jdu se s vámi nasvačit.
-Přizvete mě? -Jo.
Tady, synku.
-Děkuju. -Není zač.
Teda, vypadáš moc dobře.
To se ti jen zdá, synu.
-Ten záchvat mi dal pěkně zabrat. -Ale jdi.
Ty jsi nezmar. Zvládneš všechno.
Ve své době jsem byla kočka.
Jako Mara?
Ne, Mara je hezčí.
No, jedna jako druhá.
Říkal jsem, že až bude po všem,
půjdeme to oslavit na takový místo.
Ale musí tu být hrozně draho.
V pohodě, platí Mara.
Jistě, tvými penězi.
Platí.
Už se k nám ti chlapi nevrátí?
Ne. Je po všem.
Nikdo už ti tvůj dům nevezme.
No tak, neplač.
Tady se nesmí brečet.
Ne, nedělej mi tady scénu.
Tady nemůžeš brečet, tady se nebrečí, jasný?
-A co ty? -Dobrý.
Dobrý, můj zcela normální život.
Jako ten tvůj, ne?
Měnil bych.
Já ani ne.
Bude si pán něco přát?
Ne, mockrát děkuju. Spěchám. Díky.
Tak, už musím jít.
Kam jdeš, chlapče?
Na místo, kam za mnou budeš moct
každou neděli chodit.
Do vězení?
Jo.
Poslyš.
Musím to udělat.
Když se přihlásím dobrovolně, dostanu se dřív ven.
Ty musíš jen vydržet a počkat,
až budu venku, jo?
A kdybys něco potřebovala, můžeš zavolat Maře.
Sama nebude.
Uvidíš, jak rychle to uteče a brzo zas budeme spolu.
Tentokrát budeme mít štěstí. Uvidíš.
Už musím jít.
Opatruj se.
DLUH
Věnováno Charo za její autentičnost, smysl pro humor a lidskost.
České titulky Anna Jančíková S PRO ALFA CZ, a.s. 2026