Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mulțumesc!
Montezara…
Cinci! Peronul cinci.
Vă ajut să urcați căruciorul?
- Ce? - Îl apuc de jos.
- Da, mulțumesc! - Bine.
Salut! Doamne, uită-te la tine!
- Bun! Deci ai ajuns întreg. - Nu încă.
- Abia găsesc orășelul pe hartă. - Ți-ai luat vacanță după mulți ani.
Crede-mă, nicio călătorie în Italia nu e vacanță!
Bine. Iar începi cu „blestemul”?
E real! Aici mi-am pierdut pașaportul după facultate.
Am revenit în luna de miere, am făcut gripă și a plouat zilnic.
Incredibil că Liv a rezistat atât!
Noroc c-am văzut pe Instagram
că vrea să cumpere o casă de un euro!
- N-a cumpărat-o deja? - Nu, o împiedic eu.
O să-mi găsesc fiica și o s-o aduc acasă.
Ești Eric Field în Italia, nu Liam Neeson în Teroare în Paris.
Da, corect.
Ți-am trimis o prezentare pentru Northstar.
Grozav, relaxează-te! Admiră peisajul!
- Bine, vorbim mai târziu. - Da, pe curând!
Trebuia să-mi ascund contul de Insta!
Fiica pe care o știam mi-ar fi zis: „Bună, tată!”
Bună, tată!
Accept. Îți îmbrățișezi tatăl?
Haide!
Mulțumesc!
Ce cauți aici? Credeam că nu mai calci în Italia.
Fac o excepție pentru fiica mea iubită, care a fugit în toiul nopții.
- Atunci aveam zbor. - Pe ascuns.
- Ți-am trimis un mesaj detaliat. - Un masaj? Ce?
- Ai dispărut! - Sunt pe rețele.
Și ai ajuns să-ți cumperi o vilă italiană?
Voiai să mă bagi în sperieți?
- Nu. - Dar ai reușit. Și încă cum!
Cum vrei tu, BatDad. Te las la hotel.
Îmi caut casă cu primărița.
Îți cauți casă? Deci n-ai bătut palma? Excelent! N-am ajuns prea târziu.
Crezi că mă oprești?
Am nevoie de o cafea.
Credeam că scapi de obsesia pentru Italia.
Mănâncă pizza, admiră ruine și vrăjește chelneri cu italiana ta!
- De ce nu m-ai întrebat? - Cum? Nu-mi răspunzi.
Eram ocupată cu munca. Am predat engleză în Milano
și am fost bonă în Florența, ba chiar am cules măsline!
Mergeam recent la un festival al vinului,
am greșit trenul,
am ajuns aici și am rămas ca trăsnită!
Ca trăsnită? De ce?
Dă-mi mai multe detalii!
E greu de explicat, trebuie să simți orașul.
Eu simt doar diferența de fus orar. Îmi explici de ce cumperi o vilă?
E ceva real! Orășelele vând case vechi cu un euro, ca să atragă oameni noi.
Primărița mi-a explicat toată schema.
Măcar recunoști că e o schemă!
Am depus o cerere, am fost acceptată și am devenit localnică.
- Dar am presupus… - Iar începi?
…că te întorci în Ohio,
îți găsești colegi de cameră și te angajezi.
Știi tu, cum fac adulții!
Dar nu devii adult când îți cumperi o casă?
Scumpo, trebuia să deschid cafeneaua.
Știu, dar iubești cafeneaua mai tare.
Ba vă iubesc la fel.
La fel, Cesare? Pe bune?
- Nu, stai… - Serios?
- Nu la fel de… - Nu mai suport!
Sunt prietenii tăi?
Cesare și Donata. Se despart aproape zilnic.
- Ciao, Olivia! - Ciao!
- Ciao, Cesare! Două cafele, te rog. - Mersi!
Nico, două cafele pentru Olivia!
- Mulțumesc! - Cu plăcere.
Poate că păpușica îmi acceptă azi invitația la cafea.
Nu-ți merge cu mine, Giovanni!
N-am mai eșuat așa de lamentabil.
E bine să ai experiențe noi.
- Plătesc eu cafelele. - Mulțumesc!
Dar casele sunt mai scumpe decât cafelele.
O să folosesc banii de la mama.
Sunt blocați în investiții. Achiți taxe dacă le vinzi.
Încă un cuvânt de adult!
Nu prea mă convingi să devin adultă.
Dar ești deja adultă, Liv! Haide…
Copiii, nu?
Știu cum să te înnebunească.
Încerci să le acorzi spațiu și să fii un tată de gașcă,
dar poți să le contești ideile proaste.
Nu că mi-ar cere părerea,
dar așa a fost păcălită cu escrocheria asta de un euro…
Grozav! V-ați cunoscut.
- Ce? - Tată, ea e Francesca Pucci.
- Primărița din Montezara. - Bun-venit în Italia, dle Field!
Fir-ar…
- BatDad, ce-ai mai făcut? - Vrea să se retragă.
- Da, exact! Ne retragem. - Ba nu!
Am întocmit deja actele și i-am acceptat avansul de cinci mii de euro.
Cât? Nu era un euro?
Programele impun perceperea unui avans pentru vilă.
Așa garantăm finalizarea.
Am plătit cu cardul, dar primesc banii înapoi.
- Ce escrocherie! - Tată, azi vizionez case.
Bine?
O clipă, te rog!
De ce ești așa de hotărâtă?
Când mama era în spital, căutam online vile de un euro.
Ne analizam hotărârile și povesteam ce am face diferit.
Urma să depunem cerere.
Credeam că visați cu ochii deschiși, ca să depășiți acea perioadă grea.
Era doar un vis într-o perioadă grea, de aceea îl transform în realitate.
Mama se mândrea că era parțial italiană.
Aici mă simt mai aproape de ea.
De ce nu mi-ai zis?
Da, fiindcă nu ascult.
Bine.
Francesca?
Bun, să vedem ce putem cumpăra de un euro!
Casa…
numărul unu!
Stați…
Da!
Acum înțeleg prețul de un euro!
Te așteptai la Capela Sixtină?
Îi trebuie doar puțină îngrijire.
Mergem mai departe!
Pe aici!
Casa numărul doi!
E aerisită!
Nu vreau Capela Sixtină la un euro, dar mă aștept să aibă tavan!
Are și chiriași! Mergem mai departe.
Repede!
Pe bune?
Nino este expert în renovări.
Nino, cumnatul Francescăi, e constructorul meu.
Escrocherie în familie!
Mă scuzați o clipă!
Chiar și cu un constructor genial, îți dai seama că muncești singură?
Învăț din mers.
E diferit să fii bonă sau să lucrezi la târguri renascentiste.
Înțeleg visul, dar realitatea poate fi un semnal de trezire.
Matteo, mă auzi?
Da, Francesca. Bună!
Da. Sunt aici cu un domn de la administrația drumurilor.
Cecul primăriei a fost iar respins.
Ia cardul de credit din sertarul de jos al biroului!
E blocat.
Dă-i un șut!
Nu, nici acum…
Mai tare! Ai înțeles?
Mai tare, da.
Așa mai merge!
Mulțumesc, Francesca.
Bine.
Consideră cei cinci mii de euro o lecție scumpă și hai acasă!
Mai am o casă pentru voi.
Nu e pe lista oficială, dar cred că o să-ți placă, Olivia.
Hai, fată!
Dacă îmi place? O ador!
E frumoasă! Uită-te la măslini!
- Asta de ce nu e dărăpănată? - Proprietarul a murit anul trecut.
Un moș excentric, poreclit „Mario Morocănosul”.
Maltese! Aici erai, capră proastă!
A fost tovarășa lui Mario. Localnicii o hrănesc pe rând acum.
V-o dau și pe ea odată cu vila.
Te plătesc s-o iei de aici!
E mare!
Da!
Ce tavan mișto!
A fost clădită de Greco, un renumit arhitect local.
Veniți!
Are dormitoare,
curent electric și instalații sanitare.
Sunt cam vechi, dar funcționează.
Are chiar și o frescă! Mario Morocănosul a pictat-o.
E chiar frumoasă.
Tare!
O cameră italiană cu priveliște!
Stai! Asta e bucătăria?
Mario Morocănosul nu prea gătea, se baza pe cuptorul cu microunde.
Mario, te înțeleg! Asta e soluția când locuiești singur.
Ce deprimant, tată!
- Ce? Tu nu gătești. - Știu, dar tu gătești! Sau găteai.
Tata are un secret.
Înainte să fie un consultant anost, a fost bucătar profesionist.
Mă surprinzi!
Dar am devenit corporatist, ca să-mi pot întreține familia.
- Dar nu ți-ai reluat pasiunea. - Prefer să gătesc pentru tine.
Ce haios! Nu mi-ai mai gătit de mult.
Fiindcă nu vii la cină. Niciodată!
Recunosc că ai păstrat ce era mai bun la final.
Vila nu e încă pe lista oficială.
Mario a murit fără testament,
deci trebuie să facem dezbaterea moștenirii.
Sigur n-a lăsat-o în secret caprei?
Rudele lui italiene nu-s interesate.
Prea multă bătaie de cap, prea departe…
Iar posibilele rude îndepărtate n-au răspuns la apeluri sau e-mailuri,
iar vila tocmai a fost donată primăriei.
E ideală! O simt.
Deci? Batem palma?
Nu puteai să-ți faci un tatuaj, ca tot omul?
Mi-am făcut deja. De mult!
- Unde? - Nu-ți bate capul!
Atunci, ne-am pricopsit cu o casă de un euro.
Grozav!
Ce?
Rămâi?
Da, o ajut pe Liv cu renovarea.
Două săptămâni, cel mult o lună.
O lună? Ai rata prezentarea pentru Northstar.
Rivalul e Perfect Plate Consulting!
Da. Susține tu prezentarea! Zola, ești pregătită.
Eric, tu închei înțelegerile. Se așteaptă să fii prezent!
Hai! Pregătim imagini și meniuri pe Zoom. Tu mereu ai fost mai șarmantă.
Ei bine, te ajută și lingușeala.
Dar grăbește-te cu renovarea!
Bine, Eric Field, baștanul dintr-o vilă italiană.
- Cine ar fi crezut? - Nu Liv, asta e sigur.
Hai să vorbim mâine! Da.
- Credeam că despachetezi. - Da. Tocmai am terminat.
- Nu le așezi pe undeva? - Și cum le mai găsesc?
Corect.
La hotel nu e dezordine. De ce nu stai acolo?
- Nu vreau să fii singură. - Nu sunt. Ies.
Mă întâlnesc cu Donata, să aud iar povestea despărțirii ei.
Bine.
Să nu stai până târziu! Ne trezim devreme!
- Cu stracciatella, vă rog! - Desigur.
- E și preferata mea. - Bună! N-am gustat-o niciodată.
Eric, el e Bernardo. Bernardo, el e Eric, tatăl Oliviei.
Vin mâine cu Nino, la discuția despre renovare.
Bernardo e topograful local.
Nu există în America. E ca un…
Expert evaluator.
Se impune în Italia, la toate proiectele de construcție.
Bun! Orice ajutor e binevenit.
- E ultima cupă de stracciatella. - Ia-o dumneata, doamnă primar!
Nu! E aroma tipic italiană. Aș fi o primăriță groaznică dacă aș lua-o.
E o ofrandă de pace.
Nu m-am purtat onorabil mai devreme. Te rog!
- Poftiți! - Bine.
- Mulțumesc! - Sigur.
Eu vreau cu ciocolată, dacă faci cinste.
Da, sigur! Duo cioccolato, per favore.
Vorbești o italiană…
Încerc. Am zis să mă străduiesc dacă tot rămân o vreme aici.
Mulțumesc!
Bună seara!
Bernardo, vorbim despre autorizația mea de extindere?
Ne scuzați!
E Giovanni Rosada, un bucătar local. E foarte talentat!
- Să ne așezăm! - Da.
Aici!
- Ai puțină… - Mereu!
- Mai încolo. - Sunt fără speranță.
Mulțumesc.
Transmiteți-i salutări Oliviei!
- Pa! - Pa!
Ai făcut deja cumpărături?
Da, e…
marfă prețioasă.
Îmi duc cina acasă.
Chiar folosești cuptorul?
Știi că ești în Italia, nu?
Da, dar e pizza congelată italiană.
Pe curând!
E simpatic, nu?
E american…
Deci casa lui Mario Morocănosul?
E riscant.
Mai ales că nu e pe lista oficială.
Ne pleacă toți tinerii.
La Roma, la Milano…
Trebuie să ne salvăm orașul!
Și soluția e să aducem străini care mănâncă pizza congelată?
Consideră că ni se alătură,
nu că ne cuceresc!
Pentru ca evaluatorul să-mi susțină noile inițiative,
trebuie ca prima casă de un euro să fie un succes total!
Bine.
Bună dimineața, soare!
Unde sunt?
- Cât e ceasul? - E 08:30.
Nino e aici de o oră. Parcă ne trezeam devreme!
Da. Am schimbat fusul orar, iar alarma nu mi-a…
Îți place să mă umilești?
Da. Pantalonul!
- Ce? - Îți trebuie pantalon.
Ai petrecut cu cuptorul?
Ce bine mă cunoști! Nu știam că vii azi.
Cum să nu? E ca prima zi de școală.
Buongiorno!
- Tu trebuie să fii Eric. - Da.
- Nino. - Salut!
Bună alegere! Cea mai tare vilă!
- Așa zici despre toate? - Da!
Am întocmit un program și un buget.
- Aduc o tablă. - Tată, las-o mai moale!
A cui e renovarea?
Mă gândeam să-ți împrumut bani până îți lichidezi investițiile.
O să ai nevoie de un avans.
Mi-am epuizat cardul.
Bine, dar ți-i înapoiez repede. Mersi!
Până atunci, te ajutăm eu și banca mea. Avem experiență.
Tu ai făcut consultanță comercială!
Alta e senzația oferită, adică ceea ce am discutat cu Nino.
Îi oferim un aspect modern, dar menținând farmecul original.
Brava! Îmi place cum vorbește.
Și mă ocup eu de grădina din spate.
- Vino! - Bine.
Da, e perfect! Chiar aici.
Grădină? Eu văd doar vechituri.
Mama grădinărea mereu.
Duc mai departe moștenirea familiei.
O să fie durabilă, iar renovarea o să respecte mediul.
Durabilitatea e unul dintre principalele mele obiective.
E distractiv, dar putem să vorbim serios?
Ne trebuie un electrician, un reparator de acoperișuri și un instalator.
Nu, omule! Mă ocup eu.
- Nino se pricepe la toate. - Da!
Te ajut eu.
Mă ajută el…
Bun! Ne adaptăm din mers. Vă ghidez cu plăcere.
Tată, e casa mea, deci eu decid.
Da! O s-o transformăm într-o vilă de vis.
- Dar, mai întâi, autorizațiile. - Da!
Și faimoasa birocrație italiană impune multe autorizații.
Noroc c-am venit eu!
- Salut! - Bernardo!
Înainte să solicit autorizații, să văd planurile!
Demolare, instalații, tencuială, văruit, recondiționarea frescei…
Și o bucătărie adevărată!
E fezabil. Trebuie autorizații standard.
O să dureze numai… șase luni.
- Ce? - Ce?
Știu. Merge rapid, nu?
Bernardo, promite-mi că grăbești lucrurile!
Știi ce înseamnă vânzarea asta pentru Montezara.
- Pricepi ceva? - Fă o magie!
Cum să te refuz, gărgăriță?
Puteți să vă apucați de treabă.
Infama tablă a lui Eric Field!
- N-am nevoie de program. - Ba îți trebuie unul.
Da, vila stabilește programul. Eu și Nino trebuie s-o simțim!
Ce am ratat?
- Ador calendarul, ce bine e organizat! - Vezi? Cuiva îi place.
Nino, ai picat la țanc! Vreau să vă arăt un nou program de renovare.
- Am făcut o machetă. - Nino, mă pui la treabă?
Să nu-i văd prezentarea în PowerPoint!
- Nu e o prezentare, ci o simulare. - Vezi? Am fugit.
Frumos!
Știi ce? Mă descurc.
- Sigur! Voiam doar să te ajut. - Înțeleg. Da.
Să mutăm pagina de provizii înaintea meniului…
Bună!
- Scuze de întrerupere! Continuați! - Mulțumesc.
Cine e gagica?
Primărița.
Aia e primărița? Mamă!
Îți înțeleg șederea prelungită.
Cine, ea? Nu! E o pacoste.
- Serios! E obsedată de control. - Aveți multe în comun.
Următoarea imagine, te rog!
Da.
Bună!
- Ce distractiv e să tai zilele! - Da, știu.
- Tu n-ai treabă la primărie? - Ba da.
Am venit cu Bernardo, dar plec acum.
Da. Ciao!
Ciao! Faceți o verificare electrică?
UE are standarde foarte înalte.
- Tu poți evalua valoarea proprietății? - Da, sigur. De ce întrebi?
În caz că noi… că Olivia vrea s-o vândă apoi.
Așa ar fi înțelept.
Da, dar nu le conving pe Olivia sau Francesca!
Francesca vine des pe aici, nu?
Mai des decât mă așteptam.
Ea așa face. Mereu decide totul.
- Sunteți apropiați? - Foarte.
E o femeie specială.
Păreți cel mai puternic cuplu din Montezara.
- Se poate spune și așa. - Bernardo!
- Mă scuzi! - Desigur.
Lemnul de esență tare e mai autentic.
Da, și mai scump. Și e greu de montat!
Nu cred că avem nevoie.
Ce frumos!
Detaliile vintage atrag clienți.
Clienți?
- Ce clienți? Ți-am zis că nu vând! - Liv, te rog! Ai 24 de ani.
- Rămâi în orașul ăsta somnoros? - Da!
Maturizarea e grea pentru generația mea.
Fără loc de muncă, fără asigurare… Nu, mersi!
- Din ce perioadă e? - Din secolul XIX.
Mereu am visat la plăci marocane.
ZIUA 20
Nino!
Vino aici!
Ce e ăla?
Un horn!
Dar nu e niciun șemineu în acea parte a casei.
- O misiune pentru L'Orso Grasso! - Ursul gras?
Da.
Bravo! Încă o lovitură! Hai!
Olivia, ai grijă!
Calm! Ursul gras se descurcă!
Ajută-te de corp!
Da!
- Ești bine? - Da.
De ce l-ar fi acoperit?
Curent, păsări care își fac cuib…
Ce nebunie!
E un cuptor de cărămidă adevărat. Pentru pizza!
O fi făcut parte din bucătărie.
- Iar visezi la bani? - Ce? Nu!
Lucram adineauri la planuri pentru schimbarea bucătăriei.
Dar asta e ceva aparte!
Există un plan original al casei? Să văd dacă ne mai scapă ceva.
Posibil. La primărie.
- Sper să le găsești! - Accept provocarea.
Trec și eu pe la primăriță. Cum ajung cel mai repede?
Mario avea o bicicletta.
Cred că e în magazia din spate. O poreclise „Vecchia Strega”.
„Vecchia” înseamnă „bătrână”. „Strega”?
„Bătrâna vrăjitoare”.
Bătrâna… vrăjitoare!
Ignorați-l!
Bine.
- 'Neața, doamnelor! - Bună dimineața!
- De ce vorbești cu el? - Din politețe.
Dar e un străin!
Un străin chipeș!
Ai devenit seducătoarea orașului?
Nu te lăsa amăgită de ochii ăia!
Americanii vor să ne distrugă.
Bună ziua!
E vreo riparo bicicletta…
negozio?
Îmi bat gura de pomană, nu?
- Tipic american! - Am înțeles asta.
E arogant. Crede că toți vorbesc engleză.
Mie îmi plac înfumurații! Și ce trup sculptat are!
Potolește-te!
Bună!
La Vecchia Stregga! O legendă locală, din nou pe străzi.
Am o trusă de scule. Vino!
Vă mulțumesc!
- Cred c-ai luat o mare trântă. - Da, „blestemul” e de vină.
- Blestemul? - E o poveste lungă.
Suntem divertismentul zilei?
- Antoniile? - Ce?
Toate trei se numesc „Antonia”. Și adoră circul!
- Stau toată ziua la fântână? - Toată ziua.
Il dolce far niente. Arta de a sta degeaba.
- N-am mai auzit de asta. - E un concept popular aici.
Eu n-am acest obicei.
Te înțeleg. Eu am o companie, sunt dependent de muncă.
Și ce e rău în asta?
- Zău! - Noi ducem povara lumii.
Da! Mulțumesc. E meritul nostru.
Pronta! E ca nouă.
Mersi! Nu mai e ca nouă de 50 de ani, dar apreciez gestul.
Caut planul original al vilei. Ne întrecem până la Municipio?
- N-are rost. - Haide!
- Ți-e teamă că te întrec? - Nu. Suntem deja aici!
Ăsta e locul meu de parcare.
- Matteo, asistentul meu. Dl Eric Field. - Salut!
Nu găsesc nimic prin sertare.
Ești exact ca Olivia.
De-aia o plac. Uite-o!
Ședința cu personalul evaluatorului începe în zece minute.
- Să le torn țuică în cafea? - Matteo, te rog!
Să mergem!
Doamne, ajută-mă…
- Pe aici! - Da.
Am ajuns.
Pe lângă asta, biroul tău pare bine organizat.
Am avut o inundație și totul a fost mutat.
E pe aici, pe undeva.
Baftă!
Fir-ar să fie, nu!
Ce e?
Nu se poate!
- Chemăm ajutoare. E în regulă. - Nu putem. Nu e semnal aici.
Nu pot rata ședința.
Iar oamenii evaluatorului nu sunt prea înțelegători.
Bine. Dă-mi voie!
Stai să… O să…
- Bine. - Te rog!
La trei. Unu, doi, trei!
- Doamnă primar? V-au venit invitații. - Da!
Tocmai îi făceam turul oaspetelui nostru american.
Vă rog! Pe aici.
Par distractivi.
Toarnă-ți ție țuică în cafea!
Pa!
- 'Neața, Eric! - 'Neața!
- Eric! Cum merge renovarea? - E zgomotoasă și mizerabilă.
Mergi tu cu mătura la vilă și prepar eu cafele aici!
Nu-ți face griji!
Bine, sună grozav!
- Mulțumim! Abia așteptăm. - Pa, pa!
Northstar, clienții noștri!
Ai făcut senzație la prezentare!
Da, mi-au înroșit telefonul.
M-a felicitat și Deb Welch, de la Perfect Plate!
Serios? Mie nu mi-a scris.
- Stai! Te vânează concurența? - Termină!
Tu când te întorci?
Da, apropo…
Cred că…
- Eric! - Da.
- Am nevoie de tine. - Desigur.
Vorbeam de lup… Mă sună Deb!
- Ce? - Nu-ți face griji! Îi dau cu flit.
- Trebuie să închid. - Bine…
Bine.
Salut, Nino! N-am găsit încă planul casei.
Putem să refacem țevile. Mai întâi, scoatem țevile vechi.
Adesso, sapă!
Să sap? Unde? Stai! Adică eu?
Da, e rândul tău.
Eu țin și tu te distrezi.
- Tai cu ferăstrăul. - E distractiv… Da, sigur.
- Haide! - Bine, fie.
- Bun… - Aici?
Da.
Francesca e cumnata ta, nu?
- Prin căsnicia ta sau… - Nu.
A fost măritată cu fratele meu, Alessandro.
El a murit acum cinci ani. Infarct.
Absolut pe neașteptate.
Îmi pare foarte rău, știu cum e.
Soția mea a murit acum trei ani. Nu e deloc plăcut.
Știi, tu ești singur, Francesca e singură…
Credeam că ea și Bernardo…
Bernardo?
Nimeni nu i s-a mai strecurat în inimă după Alessandro.
Interesant, dar nu sunt disponibil.
- Pentru ce nu ești disponibil? - Francesca!
Doamnă primar! Ai picat la țanc ca să mă salvezi de… asta.
Nu știu, pare distractiv.
Eu trebuie să plec. Mă strigă Olivia.
Ba nu.
Lasă-mă să te ajut!
Nu, ești gătită…
Și? Ginger Rogers dansa ca Fred Astaire, dar cu spatele și pe tocuri, nu?
Să te văd, doamnă primar! Arată-mi ce poți!
Am o mărturisire de făcut. Nu mă pricep la bricolaj.
Te ajut eu.
Odată am rămas blocat în horn, încercând să alung o veveriță.
În ziua aia și-a dat Liv seama că Moșul nu există.
Dacă tata nu încape în horn, cum să încapă Moșul?
Doamne! Stai așa!
- Poftim! Știu… - Ce scârbos!
- Mulțumesc! - Ce pricepuți suntem, nu?
Oh, Dio! Am oprit apa, dar o mai fi rămas în țeavă.
Îmi pare rău, Francesca! Iartă-mă!
Pe bune? Scoți la vânzare vila, după tot ce am vorbit?
Nu, mă uitam la proprietăți similare din zonă.
Poftim! Mi-am lichidat investițiile.
Un cec pentru toată datoria, minus taxe.
Vezi? Știu cuvântul ăla de adulți.
- Mersi, Liv. Dar cred că… - E timpul să pleci.
- Abia a trecut o lună. Mai stau. - Ai venit să mă convingi să plec!
Iar când n-ai reușit, ai încercat să mă convingi s-o vând.
Ce faci după ce o renovezi?
Cum o să te întreții?
Sunt îngrijorat.
Mă descurc eu.
- Ce plantezi? - Aici e lavandă.
Iar aici pun rozmarin,
fiindcă e comestibil și atrage polenizatorii.
Te ajut?
- Mă gândeam… - Poți să nu vorbești?
Te rog?
Măcar o clipă.
Putem doar să…
grădinărim?
Și vreau să mă culc
Am băut ceva acum vreo oră
Și mi s-a urcat direct la cap
Oriunde aș rătăci
Pe uscat sau prin spuma mării
Mereu mă auzi cântând acel cântec
Arată-mi drumul Arată-mi drumul spre casă
- Da! - Doamne…
Nu l-am mai cântat de mult.
Poate că ai dreptate, am stat prea mult.
Dacă timpul petrecut în Italia se apropie de final,
pot să renunț o seară la ședințe și pizza congelată.
Să ieșim la cină!
Noi doi?
Maltese și-o fi pus burta la cale, deci…
Mi-ar plăcea.
Bine.
Aici e.
Bun!
- Bine ați venit! - Mulțumim.
Perfect, mulțumim!
Buonasera! Bun-venit la restaurantul meu!
Donata, masa VIP de lângă bucătărie, pentru oaspeții mei.
- Sigur. Urmați-mă! - Tratament VIP!
- Bun! - L-ai păcălit pe tata, Gio.
Dacă nu-mi accepți invitația la cafea, mă fac luntre și punte. Prego!
Poftim!
Mulțumesc.
E un vin local, Brunello di Montalcino.
Eric, am auzit că și tu lucrezi într-un restaurant.
- Așa e? - Da, dar nu așa. Sunt consultant.
Consultant? Cum adică?
Învăț restaurantele cum să-și îmbunătățească operațiunile.
De la bugete, la meniuri noi…
Fii serios! Nu gătește când ar trebui s-o facă.
Începem cu maltagliati cu ciuperci porcini.
- O specialitate regională. - Mulțumim!
- Ești localnic, Giovanni? - Am crescut în Roma, dar am rude aici.
- De aceea ți-ai deschis restaurantul? - I-am stârnit curiozitatea!
Doar fac conversație, sunt politicoasă.
Am fost ajutor de bucătar,
dar visam să am propriul restaurant, unde să-mi prepar rețetele de familie.
Pastele sunt foarte ușoare, dar au o aromă profundă.
Simt anșoa topită în uleiul de măsline?
- Impresionant, Eric! - Încă te pricepi.
Poftă bună!
Mulțumim.
Continuăm cu un branzino proaspăt, umplut cu plante aromatice și copt.
Mersi, Fabio!
Știu tehnicile, dar nu știu cum obții aromele. Uluitor!
Am ajuns în rai.
Te aștept într-o zi, între prânz și servirea cinei.
Te învăț niște trucchetti toscani.
- Sună grozav! - Bine.
- Delicios! Mulțumim mult! - Ciao!
- A fost grozav! - Pa!
Bine.
Iar încerci să mă vrăjești?
De ce? În sfârșit, dă roade?
O să te anunț.
E toată gașca aici? Veniți, dragilor!
Deci? Unde arde?
Eu și Liv am luat o masă fantastică la Trattoria Rosada.
Bravo! Ai mâncat paste adevărate.
- Putem să plecăm? - Nu încă.
Renovarea asta îmi amintește de niște foști clienți,
bucătari care au cumpărat o căsuță în Columbus.
Unde bați, tată?
Și-au modernizat complet bucătăria și predau acum cursuri culinare.
Vrei să faci ceva de genul ăsta aici, în vilă?
E posibil?
Nu, nu e.
Stați, fiți atenți!
În loc să aruncăm cuptorul lui Mario,
construim o bucătărie comercială pornind de la cuptorul de cărămidă.
Dar cine o să predea?
Doar nu americanii, zău!
Angajăm bucătari locali, să fie autentic.
Mă ocup eu de recrutare, cu asta mă ocup.
Bucătari locali, mâncare locală… O școală de gătit ar atrage turiști.
Da! Arătăm cât de specială e Montezara prin bucătăria noastră.
Bine. Îmi place ideea, da!
Cursurile culinare necesită altă autorizație,
care e foarte greu de obținut.
Aici intervii tu, Bernardo. Ești arma noastră secretă.
Tu comanzi biroul de autorizații.
Mai vedem.
ZIUA 31
Punem vasele aici, departe de zona de pregătire și servit masa.
Vom avea un frigider cu două uși, un congelator,
un aragaz aici și două plite electrice.
- Îmi place! - Mulțumesc.
Tată, e grozav, dar… e necesar? Nu cred că-mi permit.
Am și eu un mic fond.
Nu știu pentru ce am economisit banii,
dar se pare că pentru electrocasnice italienești moderne.
Nu mai scap de tine, nu?
- Pot să plec. - Nu!
Nu mă pricep la bucătării. Mai rămâi!
Nu pentru totdeauna! Încă puțin.
N-am mai făcut paste de-o veșnicie! Mănânc din cele la cutie.
Nu spune asta, zău! E orrendo!
- Nu există mâncare bună la cutie. - Știu. Înainte, găteam în casă.
Liv și soția mea îmi țineau companie în bucătărie.
Dădeam petreceri uriașe!
Olivia își lipea o mustață drăguță și scria meniul cu cretă.
Era ospătarul-șef.
- Și nu mai faceți asta? - Nu.
- Olivia nu mai poartă mustață. - Da, păi…
Și viața s-a schimbat când am aflat că Mia avea cancer.
Mi-am pierdut bucuria de a găti.
Cum te simți acum, când gătești?
Simt că aici mi-e locul.
Bine ai revenit acasă, Eric!
Mersi, amice.
Planurile pentru vilă s-au schimbat.
Montăm o bucătărie comercială, ca să predăm cursuri de gătit.
- Ai vrea să predai acolo? - Serios? Asta vrea Olivia?
Îi place când localnicii își împărtășesc cunoștințele.
Minunat, da! Mă bag!
Grozav!
Ce zici de ăsta?
Plictisitor!
Deci, Gio… Tipul ăla te place.
Urât. Următorul!
Gio sau placa?
Haide! E băiat bun. E talentat și amabil.
Nu se compară cu fostul tău, Brad Frisbee.
Nu-i rău să fii un profesionist aspirant la jocul cu frisbee.
- Sigur, da. Ce face acum? - E aspirant la jocul cu frisbee.
Poftim!
Da, asta e! Surprinde atmosfera vilei.
- Modernă, dar tradițională! - Gând la gând!
Mă retrag în culmea gloriei. Plec.
Ai un talent înnăscut, Olivia. Design, atmosferă, suflet…
- Mulțumesc. Ce amabil ești! - Ba n-o zic din amabilitate.
Te-ai gândit să studiezi serios?
Nu, nu m-am gândit la asta.
Până acum!
Am la Roma un amic, e un designer talentat.
Da, preia stagiari! Dacă ești interesată.
Nu știu… Sunt interesată?
Poate. Da, poate că sunt.
În ultimii ani, m-am simțit în derivă.
Am încercat să-mi găsesc un scop în viață.
Abia mi-am convins tatăl să accepte vila. N-o să pară că renunț?
Când ai îndoieli, avântă-te în larg!
- Nino, înțeleptul? - Da!
- Adică să înfrunt valul? - Da.
Bine.
O să mă gândesc, bine?
Nu e grabă. Anunță-mă!
„O masă pentru doi, vă rog.”
Un tavolo per due, per favore.
Giuliano Montaldo…
Ăla da, bărbat frumos!
'Neața, doamnelor!
E o zi frumoasă azi.
Eu tot nu înțeleg.
Să montăm prize pe drumurile istorice?
Am mai discutat.
Turiștii cer stații de încărcare.
Aproape toate mașinile de închiriat devin electrice.
Rezidentul nostru american!
Eric, ai venit cu treburi urgente?
Da, e foarte urgent.
Scuzele mele…
Am nevoie de ajutorul primăriței.
Matteo vă poate răspunde la întrebări, domnilor.
- Mulțumim. - Vă rog!
- Cea mai bună ascunzătoare din primărie. - O să plece cât căutăm noi.
- Las ușa întredeschisă. - Da.
Sigur nu e ușor să fii primăriță aici.
Suntem o rasă rară în Italia,
deci mi-e cu atât mai greu să-mi implementez ideile.
- Atunci, de ce ești primăriță? - Răposatul meu soț a fost primar.
Acum mulți ani.
El e?
N-a trecut chiar atât!
Povestește-mi despre Alessandro!
Era blând, sociabil…
și încăpățânat.
Ne rătăcea mereu și nu cerea indicații.
Tipic bărbaților! Ne aruncăm în cap, dar nu ne recunoaștem greșeala.
- Și era un dansator excelent. - Asta nu e tipic bărbaților.
Eu nu intru pe ringul de dans.
Am fost încurajată să preiau funcția după moartea lui,
dar e prea multă politică în politică.
Da. Cum de te-ai hotărât?
M-am săturat să aștept ca cineva să salveze Montezara.
La început, mă tot întrebam:
„De ce supraveghează primărița renovarea acestei vile?”
Ba n-am supravegheat-o.
Bine, am supravegheat-o!
Dar am nevoie ca totul să meargă perfect.
- Fiindcă iubești orașul. - Mi-e teamă pentru el.
Suntem aproape faliți. Dar știi ce?
Merită să lupți pentru ce iubești.
Da.
Și mama Oliviei?
Mia. Da, ea…
era o femeie originală.
Din clipa când am cunoscut-o, am făcut lucruri de neînchipuit.
Am mâncat stafide.
- Te-ai îndrăgostit datorită stafidelor? - Le uram.
La prima întâlnire, am mers într-o drumeție.
Ea a făcut terci de ovăz cu stafide la micul-dejun, iar eu am mâncat totul.
Încurcate sunt căile iubirii!
Da, a mea a fost plină de stafide.
- Știa c-o iubești. - Ea a fost raisin-ul meu d'être.
- Nu! - E un joc de cuvinte.
- Raison d'être. - Știu, dar sună groaznic!
Știu. Cred că ăsta e!
- Greco? - Da.
Da, el a fost arhitectul.
Acolo… Leoni!
Ia te uită!
Te rog, fii ce trebuie! Te rog…
Da!
Vezi? Știam eu! Uite, vila avea o bucătărie spațioasă.
Parcă școala culinară a fost menită să fie.
Asta, dacă obținem autorizația. Bernardo a cam dat bir cu fugiții.
Serios? Mă ocup eu.
Grazie.
Eram curios, mai sunt case de un euro transformate în afaceri?
Da, e una în Cossari. E un vechi castel toscan.
A fost transformată într-un hotel de lux.
- Mergem să-l vedem? - Mâine-dimineață?
E o întâlnire.
Serios?
Așa se zice în America.
Oamenii spun asta tot timpul. Da.
Bine, atunci. E o întâlnire.
Bună, doamnelor!
Eu sunt Eric Field.
- Vorbește italiană! - Prost!
Roma n-a fost construită într-o zi.
Am venit pentru consiliere. Voi știți totul aici.
- Într-adevăr. - Antonia!
Dar așa e! Iar el face un efort.
Ce ai nevoie, tinere?
Merg la un picnic.
Cu Francesca?
Am ghicit din prima zi.
Marcă banul! Am câștigat pariul.
Haide, bagă!
Ai trișat!
Bine, atunci.
Care sunt gustările preferate ale primăriței?
Adoră Prosciutto di Cinta.
- Dar și Gota! - Gota. Bine.
Ia niște Caprino del Maremma! Doar cei de-ai locului o știu.
O să fie impresionată!
De parcă o să țină minte! Bărbații stau prost cu memoria.
- Fiindcă au creierul mic. - Da.
Îți facem o listă.
Bine, cred c-am înțeles.
Ai nevoie și de asta.
E perfect! Grazie!
Allora, astea sunt culorile aprobate pentru casele istorice din Montezara.
Bine.
- Îmi place nuanța asta. - Asta?
Da, e frumoasă și bogată. S-o alegem pe asta!
Bună alegere! Foarte bună!
Nino, în legătură cu stagiul… Cred că vreau să mă înscriu.
Grozav, Olivia! Vă pun în legătură.
Pare, în sfârșit, calea menită mie.
I-ai spus tatălui tău?
Nu. Unde e, apropo?
Habar n-am. A plecat devreme azi.
Vecchia Strega m-a inspirat.
Bine că nu ne vede acum! E o fire geloasă.
Ne întoarcem repede?
Mi-am umplut calendarul cu întâlniri false toată după-amiaza.
Bine jucat, doamnă primar!
Locul ăsta ridică ștacheta!
Vino! Bem o cafea scumpă cu priveliște.
Îmi place fierul forjat, arată bine aici.
Ne cerem scuze! Azi e închis pentru un eveniment privat.
- Vă rog! - Mulțumim.
- Vedem hotelul azi. - Am venit cu bicicletele până aici!
Haide! Doar…
- Mulțumesc. - Mă scuzați! Încotro?
- M-aș putea obișnui! - Pentru o mie de euro pe noapte.
Mă scuzați!
- Pardon! - Aici, repede!
Vă pot ajuta?
Scusa! Scuze.
Acolo, jos. Repede!
Evenimentul privat! E un fel de ședință foto.
Să ne ascundem printre ei!
- Da! - Da?
Ăștia par italienești. Ce părere ai? Da.
Bagă-te în spatele lor! Da.
Da!
Marcello!
Doamne!
Uită-te aici!
E acolo, sus. Fugi!
Uite! Cafeaua scumpă cu priveliște.
- Delicioasă! - Mulțumim!
Mă scuzați!
- Mulțumim pentru tur! - Pune-ți ăștia!
M-aș putea obișnui cu il dolce far niente.
Asta se întâmplă aici?
- Așa cred, ne perfecționăm abilitățile. - Bine. Hai, domnule antrenor!
Învață-mă tu! Eu sunt americanul.
Bine.
Să văd dacă îmi amintesc.
Mai întâi, ne relaxăm.
- Apoi, ne întindem pe spate. - Bine.
Da, misiune îndeplinită. Ce urmează?
Trăim clipa.
Fără distracții.
Ne destindem…
Nu reușesc deloc să mă destind!
Nici eu nu sunt mai breaz.
Sunt impresionat de noi! N-am avut incidente azi.
N-am căzut unul peste altul și nu ne-am împroșcat cu apă.
Avem toată după-amiaza. E destul timp să intrăm în belele.
La ce belele te-ai gândit?
Am câteva idei.
E de la birou.
Matteo?
Da.
Nu, vin imediat.
Pa!
Sunt oamenii evaluatorului.
Vor să le prezint iar noile mele inițiative.
Trebuie să plec.
Bine.
Ascultă… despre ziua de azi…
Da, te referi la acel moment.
Da.
- Sigur ar trebui… - Să nu ne încurcăm.
Ca primăriță, sunt responsabilă de casa ta.
Practic, e casa de un euro a Oliviei.
- E un conflict de interese. - Înțeleg.
Iar viața mea e destul de complicată. Ar trebui să fim profesioniști.
Da, o să fim doi profesioniști foarte profesioniști.
- Profesioniști. - Da.
- Ce maturi suntem! - Păi…
- Chiar trebuie să plec. - Da, desigur.
- Credeam că tu… Încă n-am… - Nu-i nimic.
- Bine. - Doar… Ciao!
- Ciao! - Pa!
- Bună! - Bună!
- Chiar mă întrebam unde ai dispărut. - Da, păi… Da.
- Ați fost la o întâlnire? - Ce? Nu!
N-a fost o întâlnire.
Dar ai ieșit cu cineva? Poate acasă?
Nu. Da, nu. Eu nu…
Nu știu ce să-ți răspund.
Ai ieșit sau nu?
Bine, da. Zola mi-a aranjat câteva întâlniri, dar degeaba.
- Iar aplicațiile mă sperie. - Bun-venit în club!
Dar aia sigur n-a fost o întâlnire?
- Eu așa am impresia. - Am discutat afaceri.
Și cred că e cu Bernardo, deci…
Tu ce ai făcut azi?
Am vopsit obloanele.
- Atât, nimic altceva. - Bine.
Mă întorc la treabă.
Uite!
Graficul arată cum proiectele mele ecologice
se achită singure.
Francesca, ești pregătită.
- Bei o țuică? - Matteo!
Nu orice trebuie sărbătorit cu țuică.
- Ciao, Francesca! - Bernardo!
- Mulțumesc. - Bună!
Te-am căutat adineauri, dar lipseai. Nu-ți stă în fire.
Am fost într-o vizită oficială.
Cum merge schimbarea de destinație pentru Vila Field?
Eric zice că nu te-a mai văzut.
La el ai fost în vizită oficială?
Olivia nu poate solicita licența comercială fără autorizație.
Dar casa lui Mario nu era autorizată pentru lista vilelor de un euro.
Iar acum, vor școală culinară!
Cine să vină aici, să gătească?
Montezara îți poate depăși așteptările. Mi-aș dori să înțelegi asta.
Atunci convinge-mă, gărgăriță!
Luăm cina?
Nu pot, lucrez toată noaptea.
Ieșim… la o înghețată săptămâna asta?
Oricând.
- Pa! - Pa!
N-am zis asta.
- Mă faci nebună? Zi! - Nu, doar că…
Nimic bun pe Netflix astă-seară?
Eu și Donata trebuia să bem un pahar de vin împreună, dar…
Și eu tot la un vin mergeam. Mă însoțești?
Sigur.
Haide!
Dacă vrei să mă răpești, să știi că am centura neagră la dojo.
- Deci… - Nu te răpesc.
Dar bine că mi-ai zis! O să fiu cu ochii-n patru.
Ce frumos e!
Parcă nu-mi vine să cred uneori…
că acum locuiesc aici, în Italia!
Montezara e un loc magic.
O să-i duc dorul dacă plec la Roma.
Ce să faci acolo?
- Pot să am încredere în tine? - Desigur.
Sunt de încredere. Face parte din tactica mea.
Dau interviu pentru un stagiu în design interior.
Olivia! Fantastico!
Nu știu dacă o să se bucure și tata.
Misiunea lui e să-mi conteste alegerile în viață.
Serios? Păreți apropiați.
Am fost. Când eram mai mică.
Dar…
Nu știu, sunt momente când simt că ne-am putea reapropia.
Am aproape 25 de ani! De ce să-mi mai pese de părerea lui?
Fiindcă îl iubești.
Da.
O să-ți placă. Ce tare!
Din planul original al lui Greco. Depozit de lemne pentru cuptor!
Bravo! Ce idee grozavă!
- Nu? - Da!
Ușurel! Veniți aici!
- În sfârșit! - Puneți-l acolo!
Haideți să-l instalăm!
Nu! E un frigider nou și sexy, dar nu te pot ajuta azi.
Plec la Roma.
La Roma? Nu e în programul de azi.
Nu. Mă întâlnesc cu un fost coleg.
La Roma.
- Te întorci diseară? Mâncăm împreună? - Rămân acolo. Dar ne vedem curând!
- Olivia… - Pa!
- Să ai grijă! - Da!
Ia să vedem…
Doamnă primar!
- Bună! - A trecut ceva.
- Ne e dor de micromanagement. - Nu cred.
Gătești cu Gio azi?
- Da. Tu? Iei prânzul târziu? - Nu e de afaceri.
Încă practic il dolce far niente. Mi-am întocmit un plan pe telefon.
Bine. Asta contrazice scopul. Dar, ca antrenor, apreciez efortul.
După tine!
Mulțumesc.
- Poftă bună! - Mulțumesc.
- Pa! Mulțumesc! - Pe curând!
- Pa! - Deci?
Nu m-am uitat deloc la telefon. M-a impresionat prânzul ăsta!
Mă bucur! L-am pregătit pentru tine.
Nu, signore e modest. A făcut totul singur.
Bravo! Totul a fost minunat.
Mulțumesc mult! Apreciez.
Mulțumesc!
Vrei să-ți spun un secret?
Mi-ai gustat mozzarella de casă. Nu avem secrete. Zi!
- Nu știu să gătesc. - Un italian care nu știe să gătească?
Țin cărți în cuptor. Să nu mă pârăști! O să-mi retragă cetățenia.
- Și râdeai de cuptorul meu cu microunde… - Vorbeam din experiență.
Îți mulțumesc pentru ajutor.
- Eu plec. Am întâlnire cu nonna. - Ce drăguț!
- Ce faceți împreună? - De ce nu vii?
- Da? - Da.
Tu și bunica ta beți împreună?
E doar un aperitivo. Un obicei adus de la Roma.
- Nonna și prietenele ei mi-l cer acum. - Cine?
- A sosit nepotul tău preferat! - Iată-l!
Bună!
Trebuia să-mi dau seama.
Frumosul bunicii!
Mulțumesc.
Mulțumesc!
Doar unul. Am de pregătit cina apoi.
Bine.
Eric, și tu te grăbești?
Eu am toată ziua.
Ce frumos!
Antonia asta era cofetar.
Noi, celelalte două Antonii, lucram la cofetăria ei.
Eram cea mai bună!
Am fost prima femeie din Montezara cu afacerea ei.
Și ce s-a întâmplat?
Am îmbătrânit.
Am ieșit la pensie.
Credeam că vă place il dolce far niente.
Mă plictisesc de moarte!
Noi vrem să fim bunici influencer.
Pe TikTok!
Hashtag: Obiective. Corect?
Corect!
Ce e? Rozătoare, bucătar furios…
Pot să suport.
Nu puteam să dorm, așa că am venit la birou.
- Voiam să-ți spun abia luni, dar… - Ce să-mi spui?
Am primit o ofertă de la Deb Welch.
La Perfect Plate.
Și, desigur, Northstar pleacă cu tine.
Ești interesată?
Poate.
Înțeleg de ce ai plecat în Italia și de ce ai rămas.
Dar vreau să fim pe același continent. Recunoaște că ți-ai neglijat afacerea!
Da, am înțeles.
Am reevaluat lucrurile de când sunt aici.
Zola, sigur că vreau să rămâi. Dar fă ce e mai bine pentru tine!
I-am zis lui Deb că mă mai gândesc.
Bine, așa să faci! Eu sunt aici.
- Să vorbim înainte să-i dai un răspuns! - Bine. Mersi!
Cu plăcere. Mersi și eu!
Spuneți: „Aș vrea să merg la Roma.”
Vorrei andare a Roma.
- Bună! - Bună!
- Ce are Vecchia Strega? - Încă o pană.
Încearcă să se despartă de mine. E îmbufnată că n-am luat-o în excursie.
- Ce dramatică e! - Da.
- Îl rog pe Matteo să ți-o repare. - Ar fi grozav!
Sâmbăta te îmbraci mai lejer? Îmi place noul tău look.
Merg la plajă cu vechea mea prietenă, Pina.
Încearcă mereu să mă smulgă din birou. De obicei, o refuz.
Dar cineva te-a învățat să te mai și destinzi.
Exact.
Aș avea nevoie de sprijinul antrenorului. Vii cu mine?
Pina!
- Mă scuzați. Francesca! - Bună!
- Bună!
Tu ești Eric?
- Da. - Am auzit totul despre tine.
- Ba nu. - Ba da. Tipul cu pizza congelată!
În cinstea sărbătoritei!
- La mulți ani! - Mulțumesc.
Am citit despre un test de filozofie a vieții.
Ce simți când privești oceanul?
Răspunsul tău dezvăluie viziunea ta asupra vieții.
Tu ce simți?
Eu ce simt?
Îți plănuiești cursul vieții,
dar vine o furtună iar curentul te duce într-un alt loc.
Și trebuie să descoperi acest nou ținut.
E rândul tău.
Văd ceva mai mare decât pot înțelege.
Ceva ce nu pot controla.
Oricât de mare mi-ar fi barca sau oricât mi-aș consulta busola,
mă pot îneca în valuri, dar acestea mă pot și ridica
și purta spre noi locuri.
M-a luat valul.
Nu, ce? A fost incredibil!
Știam c-o să se danseze!
Vai, m-ai păcălit!
Dansăm?
Deci…
cât despre profesioniștii care se poartă profesionist…
Nu-i ascult pe politicienii.
Nu urci?
Tu și Bernardo…
- Bernardo? - Da.
Suntem doar prieteni.
Ți-a zis el altceva?
- Nu chiar, dar… - Îmi e ca un frate.
Atâta tot.
Atunci, da. Mi-ar plăcea să urc.
- Te pricepi. - Nu, l-am urmărit pe Cesare.
Așa…
Francesca!
Vreau să știu ceva, e foarte important.
Cărți în cuptor? Serios?
N-am mințit.
Aici le ascund pe cele care n-au ce căuta în bibliotecă.
E adorabil. Doamne!
Bine.
N-am mai mâncat niciodată ceva așa de bun.
Sigur că nu. Prăjiturile americane sunt o rușine!
Am auzit că Dunkin' Donuts sunt bune.
Pleacă de la fântână!
Astea se numesc „panforte”.
- Panforte? - Bravo!
În timp ce căutam planul vilei,
iată ce am găsit!
Nu!
Ia să văd!
Ce drăguț!
- Ce tinere eram! - Doamne!
E timpul să vă întoarceți la treabă.
Predați la școala noastră culinară!
Deveniți bunici influencer!
Era preferata Oliviei în copilărie.
Serios? Mâncarea bej e bună? Mâncarea italiană nu trebuie să fie bej.
Știu că italienii nu gătesc așa.
Dar gustă!
Aceste fetuccine Alfredo… nu sunt prea rele.
Dar o să neg c-am spus asta.
Lasă-mă să ghicesc! Francesca?
- De unde știi? - Ai zâmbit toată ziua.
Asta înseamnă un singur lucru.
L'amore.
L'amore! Încă nu știu cum să-i spun Oliviei.
Ce să-mi spui?
Surpriza lui tata de joi seară!
- Învăț să gătesc ca americanii. - Zău?
- Iar te duci la Roma? - Da! Ai obținut stagiul?
Ce stagiu?
Olivia… credeam că știe deja.
Ce să știu? Despre ce vorbește?
Vino!
Hai să vorbim!
Ce se întâmplă?
M-am întâlnit la Roma cu Carlo, un coleg de-ai lui Nino.
E designer de interior și vrea un stagiar.
Pe mine.
Știu că pare că renunț iar, dar…
Ba mi se pare uimitor, Liv!
Bine!
Nu mă așteptam la asta.
Îți recunosc meritul. Ai învățat din mers, așa cum ai zis.
Dar mi-aș fi dorit să-mi fi spus.
Când am încetat?
Să ne facem mărturisiri.
Nu știu.
Cred că… mama era „lipiciul”.
- Da. - Puntea noastră.
Iar apoi… s-a dus.
Așa că am rămas… fără „lipici”.
E vina mea.
N-am știut cum să-ți vorbesc fără ea.
Ba nu.
Nu e numai vina ta.
Fiecare a jelit diferit.
N-am înțeles că ai jelit-o pe mama…
dând bir cu fugiții, aș fi zis, dar…
nu știu, poate că îți căutai calea.
Da. Și…
tu ai jelit-o închizându-te în tine.
Îmi pare rău pentru timpul pierdut.
Ești aici acum și ai rămas
chiar și când nu te-am mai vrut.
Da. Dacă tot suntem sinceri…
- Te vezi cu Francesca? - Ce? De unde ai știut?
Te rog! Am observat când m-am întors de la Roma
și nu dormiseși aici.
- Suntem abia la început. Promit… - Tată, calmează-te!
Nu sunt supărată.
În plus, îmi place Francesca. E grozavă.
Mi-oi fi pierdut intuiția.
Îmi făceam griji că aveai să simți…
nu știu, că o înlocuiesc pe mama.
Tată, ești încă tânăr… să zicem.
Normal c-ai cunoscut pe alta!
Dar relația ta cu mama rămâne specială.
A fost ceva unic în viață.
Dar mai ai mult de trăit.
Știu.
Uită-te la tine!
Gătești și ieși iar la întâlniri.
Ești fericit.
Și mă doare să recunosc asta, dar… îmi place să te am în preajmă.
Mă bucur să aud asta.
Poate că „blestemul” a fost spulberat.
Stai!
Rămâi în Italia!
Ascultă-mă!
Stagiul durează un an.
Cineva trebuie să organizeze lecțiile și să-l ajute pe Gio în bucătărie.
Nu pot face asta. Sau pot?
M-am concentrat atât pe afaceri…
Iar acum, școala asta culinară…
Aș putea face o schimbare atât de mare?
La vârsta mea?
Nu știu.
De ce nu?
Tată, când eu și mama visam la vilă,
nu eram doar noi două aici.
Eram toți trei.
E mereu în preajma noastră, cumva.
Ca aici, în grădină, ascultându-ne…
- Îmi place. - Și mie.
Dacă vorbești primul cu ea, nu-i spune de tatuajul meu!
Nu, tac mâlc.
Ne vedem miercuri, la 14:00. La revedere!
Te vezi cu Eric Field?
Da, de puțin timp.
Dar… nu apucasem să spun nimănui.
- Dar noi doi? - Știi ce simt pentru tine.
Credeam că încă îl jelești pe Alessandro.
Nu credeam c-o să am o relație.
Dar noi avem un trecut. Iar el o să plece.
Ba se gândește să rămână
și să conducă școala culinară.
- Școala culinară? Dar… - Aveai îndoieli, știu.
Poate că ți-am cerut prea multe.
Până la urmă, m-am ocupat eu
și am schimbat autorizația.
Ascultă…
Sâmbătă are loc dezvăluirea frescei.
Ai contribuit enorm la succesul primei case de un euro.
Mi-ar plăcea să vii și tu.
Bine, pa!
Bună!
Unde e Donata? E ciudat să nu calc printre cioburi.
S-a terminat. Definitiv.
Îmi pare rău, amice. Aveam speranțe pentru voi.
O femeie înțeleaptă mi-a zis cândva
că merită să lupți pentru ceea ce iubești.
Iar voi vă tot „luptați” unul cu altul…
Ești un geniu.
Ești un geniu, Eric! Mulțumesc mult!
Atenție!
- Acum vin. - Bine…
- Puneți-l aici, vă rog! - Da.
Bine.
- Cele patru, acolo. - Da.
- Mulțumesc! - Sigur.
BUCĂTĂRIA LUI MALTESE ȘCOALĂ CULINARĂ
- Frumos! - Da.
Nu mă face să regret numele, fetițo!
Doamnelor și domnilor, cireașa de pe tort!
- Vai, dragilor! - Ce frumos!
- Arată uimitor! - Cum ți se pare?
Magnifică!
E frumoasă, nu?
Absolut minunată!
Trebuie să sărbătorim!
- Da. - Da!
- Bună! - Bernardo, ai ajuns!
Scuze că am întârziat! I-am luat pe cei doi oaspeți de la gară.
Larry și Tracey Longo.
Nu, nu se poate!
Ba da.
Moștenitorii americani ai lui Mario și proprietarii de drept ai vilei.
Bună!
Bine. Iată!
Documente care atestă că stră-stră-străbunica mea, Maria Leoni,
s-a născut pe 6 iulie 1867, în Montezara.
Iar primăria ne-a contactat, ca potențiali moștenitori.
Da, noi. De mai multe ori, dar n-ați răspuns.
Nu ne-am dat seama că e urgent.
Dar Bernardo ne-a trimis poze din vila renovată.
- Ce ai făcut? - Eu te-am avertizat.
Ai vândut proprietatea înainte să fie revendicată.
Să înțeleg! N-ați răspuns la apeluri sau e-mailuri
când casa era în paragină.
Acum, când e complet renovată, vă interesează.
Bine, sigur. În fine.
Dar vila e tot a noastră. Am angajat deja un avocat.
Doamne! Are și piscină?
Tată…
- Haideți să luăm o pauză, bine? - Da, dle și dnă Longo.
Vă cazez la un hotel pe cheltuiala primăriei
cât vă verific actele.
Să mergem, haideți!
- Promit că găsesc o soluție. - Da.
Străbunica lui Mario era Maria Leoni, născută în 1867.
Larry Longo e cea mai apropiată rudă.
Rudele din Italia nu aveau dreptul să doneze pământul.
Nu e deloc bine!
Nu acum.
Nu acum, Matteo, te rog!
Litigiile pentru proprietăți abandonate au devenit o mare problemă.
Dar noi am renovat!
Și am investit banii Oliviei. Pot să ne-o ia?
Din păcate, probabil că da. Legile italiene sunt de partea lor.
Ce putem face?
Îi puteți da în judecată pentru rambursarea cheltuielilor.
Nu putem păstra vila?
Soții Longo au dovezi privind descendența.
Acest cazuri tind să se tărăgăneze, atrăgând o mare risipă de timp și bani.
Am înțeles. Bine, mulțumesc pentru sfaturi!
Păcat că n-am vești mai bune. Ciao!
Putem lupta.
- Îmi retrag banii de pensie. - Nu!
E în regulă și apreciez, dar…
ăsta e capătul drumului.
Sau, vorba aceea, toate drumurile duc la Roma.
- Ai obținut un stagiu datorită vilei. - Da, dar…
Tu ce o să faci?
Merg și eu la Roma.
Dar ca să iau avionul.
Mă întorc în Columbus, la afacere. Sper s-o conving pe Zola să rămână.
Și asta?
Gătitul tău!
Liv, cu noi doi aici…
Credeam că ne putem crea un nou cămin, că pot avea o viață nouă.
Dar nu e menit să fie.
Și Francesca?
Nu știu.
Nu suntem de mult împreună.
E greu să te atașezi de cineva atât de repede.
Dar vreau să fii fericit.
Vreau să te văd pe tine fericită.
Și știu că ai crescut…
dar o să rămâi fetița lui BatDad.
Bine?
Bună!
Ne-a surprins că ne-ai contactat.
Da, uitați…
Trec direct la subiect.
Nu vrem să ne judecăm ani în șir pentru vila pe care o iubim,
așa că avem o ofertă pentru voi.
Olivia și-a investit în renovare moștenirea de la răposata ei mamă.
Condoleanțe!
Dacă îi restituiți banii, vă predăm vila și plecăm imediat.
- E mai mult decât un euro. - Haide! Pe bune?
Dar e tot o afacere bună.
Deci batem palma?
Eric!
Aici erai!
Am mers la soții Longo, dar vorbiseră deja cu tine.
Ce s-a întâmplat?
Avem o înțelegere.
Îi restituie Oliviei banii pentru renovare,
iar noi le înmânăm actul.
Sunt îngrozită.
- E numai vina mea. Cred că mă urăști! - Nu. Ți-ai încercat norocul.
Vrei să salvezi orașul, înțeleg.
Dar vila era visul Oliviei…
O să se descurce, e inteligentă și rezistentă.
Și a acceptat stagiul din Roma, deci…
Da, bine. Pleacă la Roma?
- Da. - Asta e bine.
Și tu?
Da, cred…
Cred că trebuie să mă întorc în Ohio.
Da, înțeleg. Eu…
Mă așteptam.
- Aș vrea să… - Până la urmă… Nu! Înțeleg.
Ne-am lăsat purtați de val.
Eu trebuie să-mi fac datoria de primăriță.
Poate că trebuia să ne comportăm profesionist.
Ba nu!
Cum am putut?
Cum să fac o asemenea greșeală?
Antonia, dă-i „medicamentul”!
Care „medicament”?
Nu păcălești pe nimeni!
E numai vina lui Mario Morocănosul.
Familia Leoni a fost mereu arțăgoasă.
Nu, Antonia. Aceea era familia Leone.
Îi confunzi, Antonia. Familia Leone era adorabilă.
Ce ați spus?
- A existat o familie Leoni? - Da.
- Și o familie Leone? - Da.
Primărița mi-a furat „medicamentul”!
Matteo…
Știai că a existat o familie Leone în oraș?
Doar nu credeți că…
Numele de familie al stră-străbunicii s-o fi schimbat când a emigrat în America.
Am auzit că se întâmplă des.
Există o singură cale de a afla.
Doamnă primar?
Matteo, nu acum!
Caut dosarele de recensământ.
Lipsesc toate cele din 1860.
V-am adus cafea. Și întăriri.
Am venit!
Orice pentru familia Field.
Și pentru tine.
Mersi, dragilor!
Să trecem la treabă!
- Haideți! - Da.
Bună!
Eu sunt gata de plecare.
- O să-ți duc dorul. - Și eu, ție.
- Mă bucur c-am stat împreună. - Și eu.
Ce facem cu Maltese?
O ia Donata. Au temperamente similare, deci…
Așa e.
Te superi dacă nu te conduc la gară?
Mă prefac că ești încă aici.
Nu mă supăr.
Dragilor, am găsit astea sub chiuveta din baie.
Scârbos! Nu, sunt mucegăite.
Termină!
Astea sunt! Ești un geniu!
- Luați câte unul! - Bravo, iubirea mea!
Anul 1867…
Anul 1867! Dragilor, veniți încoace!
Maria Leoni, născută pe 17 martie 1867,
bunica lui Mario Morocănosul.
Maria Leone, născută pe 6 iulie, în același an.
Familia ei a emigrat în America când ea avea șapte ani.
Ea e ruda lui Larry Longo!
Da!
Țuică?
- Cât e ceasul? - E 10:05.
Eric pleacă cu trenul de 10:10.
N-am semnal. N-o să ajung la timp!
Ba sigur că da. Aveți o armă secretă.
Să mergem!
- Vecchia Strega! - Mulțumesc!
Fugi după el!
Viteză!
Buongiorno!
- Ai coborât din tren! - Nu, nici n-am urcat.
Uite…
Nu credeam că mai pot avea… asemenea sentimente,
dar… te-am cunoscut pe tine.
Am pierdut vila, dar nu te pierd și pe tine.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
- Și n-ați pierdut vila. - Ce?
Vreau să-ți arăt ceva.
Totul, din cauza unei litere?
Vestea bună e că și familia Leone, nu Leoni,
a lăsat o proprietate în Montezara.
Ce palpitant!
Ca moștenitor de drept, Larry, e a ta!
Vila Leone-Longo.
E o hazna.
Dar e a noastră, iubito.
Simt pretutindeni moștenirea familiei mele.
- Exact! Montezara e un sentiment. - Da!
- E bun constructorul vostru? - Da, e cel mai bun și singurul din oraș.
Cât despre autorizații, avem un nou topograf.
- Ce s-a întâmplat cu Bernardo? - A decis să se mute la Milano.
- Ne e dor de el. - Da…
Ce părere ai, dragă?
Dacă ne facem piscină…
Deci… ce ziceți?
- Îmi place. - Eu sigur mă bag!
Felicitări, sunteți copreședintele firmei Main Course and Perfect Plate Consulting!
Ce denumire lungă!
O să căutăm alta.
Între timp, vrem să te mobilizezi și să înființezi divizia italiană.
S-a făcut, șefelor!
Îmi place cum sună!
Montezara are noua școală culinară.
Ne extindem și programul caselor de un euro.
Testa Travel, o companie de vehicule electrice,
a cooptat și orașul nostru.
Anticipez un surplus bugetar până la anul.
Vă mulțumesc!
Până la urmă, vă trebuie stații de încărcare.
Acum putem bea o țuică!
În sfârșit!
Bun! Serviți specialitatea Oliviei!
Pizza!
Uitați ce frumoasă e!
Haideți!
Ați ajuns!
Antonia!
Cum zicea tata…
Luați de-aici! Bum!
Eric, am învățat să gătesc!
- Da? - Știi ce înseamnă asta?
- Că trebuie să învăț să dansez. - Da!
Subtitrarea: Elena Băncilă