Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tack.
Montezara… Fem. Spår fem.
Behöver du hjälp uppför trappan? Jag tar tag i nederdelen.
-Tusen tack. -Ingen fara.
Hej! Herregud, se på dig!
-Bra, du kom fram i ett stycke. -Nej. Jag hittar knappt staden på kartan.
-Det är din första semester på flera år. -Ingen resa till Italien är en semester.
Okej… Inte "förbannelsen" igen.
Den är verklig. Efter college tappade jag passet här.
På smekmånaden fick vi influensa och det regnade varje dag.
Jag fattar inte att Liv fixar det.
Det var tur att jag såg på Instagram att hon vill köpa ett eneurohus.
-Har hon inte köpt det? -Inte om jag bestämmer.
Jag ska hämta min dotter.
Du är Eric Field i Italien, inte Liam Neeson i Taken.
Okej, då. Jag skickade förresten en pitch för Northstar.
Så bra. Slappna av och njut av landskapet.
-Vi hörs senare. -Javisst.
Jag borde ha gjort mitt Instagram privat.
Den dotter jag kände hade börjat med: "Hej, pappa."
Hej, pappa.
Jag tar det. Får farsgubben en kram?
Kom igen.
Tack.
Vad gör du här? Du har ju sagt att du aldrig skulle åka till Italien.
Jag gör ett undantag för dig, min dotter, som stack mitt i natten…
-Ett nattflyg. -…utan ett ord.
-Jag skickade detaljerna på WhatsApp. -Va? Du försvann.
-Jag är på sociala medier varje dag. -Du råkar köpa en italiensk villa?
-Ville du aktivera Bat-farsan-signalen? -Nej.
Men det gjorde du.
Vet du vad? Som du vill, Bat-farsan. Jag lämnar dig på hotellet.
-Jag ska köpa hus med borgmästaren. -Så det är inte klart än?
Utmärkt. Jag kom i tid.
-Tänker du försöka stoppa mig? -Jag behöver kaffe för det här.
Jag antog att du skulle bli nöjd med Italien.
Äta pizza, se ruiner, använda din italienska för att charma söta kypare.
-Du antog. Du frågade inte. -Du hör ju inte av dig.
Jag var upptagen med jobb. Jag var engelsklärare i Milano.
Jag var barnflicka i Florens. Jag skördade oliver.
För några veckor sen var jag på väg till en vinfestival, men tog fel tåg
och hamnade här. Det var bara…
Pang.
"Pang" vad då?
Jag saknar några steg i din historia.
Det är svårt att förklara. Montezara är en känsla.
Jag känner bara jetlag. Kan vi snabbspola till hela "köpa en villa"-tramset?
Det är sant. Småstäder säljer hus för en euro för att folk ska flytta in.
Borgmästaren berättade om planen.
Ja, en plan för att svindla folk.
Jag ansökte, blev godkänd, och nu är jag Montezara-bo.
-Men jag antog… -Det ordet igen.
…att du skulle komma hem till Ohio till rumskompisar, lön, tandförsäkring…
-Du skulle bli vuxen. -Är inte att äga ett hus att vara vuxen?
Jag var tvungen att öppna kaféet.
-Du verkar älska kaféet mer än mig. -Jag älskar er lika mycket.
Lika mycket? Menar du allvar?
-Nej… -På allvar?
-Inte lika mycket. -Jag står inte ut!
Är de dina vänner?
Cesare och Donata. De gör slut nästan varje dag.
-Ciao, Olivia. -Ciao.
Ciao, Cesare. Två kaffe, tack.
Nico, två kaffe till Olivia.
-Tack. -Varsågod.
Kanske den här skönheten vill ta en kaffe med mig.
Charm funkar inte på mig, Giovanni.
Det har aldrig gått så dåligt förut.
Det är bra med nya erfarenheter.
-Jag betalar för kaffet. -Tack.
Men att äga ett hus är lite dyrare än kaffe.
Jag tänkte använda mammas fond.
Den består av investeringar. Då måste du sälja och betala skatt. Ännu ett vuxenord.
Du säljer inte in hela vuxengrejen särskilt bra.
Sist jag kollade var du vuxen, Liv. Kom igen, du…
Ungar, va?
De vet hur de ska göra en galen. Man ger dem plats…
Man vill vara den coola pappan, eller hur? Men inte när det gäller dåliga idéer.
Hon bryr sig aldrig om min åsikt ändå, och nu har hon lurats att köpa ett hus…
-Så bra! Ni har träffats. -Va?
Det här är Francesca Pucci, Montezaras borgmästare.
Välkommen till Italien, mr Field.
Tusan också…
-Vad har du nu gjort? -Han vill nog avbryta köpet.
-Precis. Vi avbryter köpet. -Nej, det gör vi inte.
Vi har redan påbörjat pappersarbetet och tagit handpenningen på 5 000 euro.
Femtusen? Var inte priset en euro?
Vid alla villaköp ingår en handpenning, för att försäkra att arbetet blir gjort.
Jag får tillbaka pengarna när renoveringen är klar.
-Det är verkligen svindleri. -Jag tänker titta på hus idag, okej?
Kan vi få prata ensamma?
Varför är du så inställd på det här?
När mamma låg på sjukhus kollade vi upp eneurovillor på nätet.
Vi tittade på bilder före och efter och pratade om hur vi hade gjort.
Vi skulle ansöka när hon blev bättre.
Jag trodde att det bara var en dagdröm för att klara en svår tid.
Det var bara en dagdröm, men därför vill jag göra verklighet av den.
Mamma var stolt över sitt italienska arv, och jag känner mig närmare henne här.
Varför har du aldrig sagt det?
Okej, för att jag aldrig lyssnar.
Okej.
Francesca?
Okej! Då går vi och ser vad man får för en spänn här.
Hus…nummer ett.
Vänta… Ja!
Jag förstår priset nu.
-Förväntade du dig Sixtinska kapellet? -Det behöver bara lite kärlek.
Vi kan nog gå vidare.
Den här vägen.
Hus nummer två.
Det är luftigt.
Jag förväntar mig inte Sixtinska kapellet, men jag förväntar mig ett tak.
Titta. Rumskompisar. Vi kan nog gå vidare. Fort.
På allvar?
Nino är ett renoveringsgeni.
-Francescas svåger är min hantverkare. -Så det är en familj av svindlare?
Ursäkta mig ett ögonblick.
Även med ett renoveringsgeni inser du väl att du måste göra det själv?
Jag lär mig längs vägen.
Det är inte som att jobba som barnflicka eller på en renässansfestival.
Jag förstår drömmen, men ibland måste man möta verkligheten.
Hör du mig, Matteo?
Ja, Francesca. Hej.
Jag är här med en man från vägunderhållsföretaget.
Montezaras check gick inte igenom.
Använd nödkreditkortet. Det ligger i nedersta skrivbordslådan.
-Den sitter fast. -Sparka till den.
Nej, inte nu heller…
-Hårdare. Förstår du? -Hårdare… Ja.
-Så där, ja. Ja! Tack, Francesca. -Bra. Så bra.
Se dina 5 000 euro som en dyr läxa, och så åker vi hem.
Jag har ett hus till att visa er.
Rent tekniskt står det inte på listan, men jag tror att du kan gilla det.
Kom igen, tjejen.
Gillar det? Jag älskar det. Det är vackert. Titta på olivträden.
-Varför är inte det här huset ett vrak? -Ägaren dog nyligen.
En excentrisk gammal man som vi kallade "Mario il burbero", buttre Mario.
Maltese! Här är du, din dumma get. Hon tillhörde Mario.
Nu turas vi om att mata henne. Hon kan ingå i priset på en euro.
Kan jag betala för att bli av med henne?
Oj, så stort.
Ja.
Fantastiska tak.
Huset byggdes av en känd lokal arkitekt, Greco.
Kom. Där ligger sovrummen.
Där har vi el och vatten. Allt är lite gammalt, men det fungerar.
Här finns till och med en fresk som buttre Mario målade själv.
Det var riktigt vackert.
Sjyst…
Ett äkta italienskt rum med utsikt.
Vänta, är det här köket?
Buttre Mario var inte mycket till kock. Han förlitade sig på sin gamla mikro.
Jag känner med dig, Mario. Två minuter är grejen när man lever ensam.
Härligt deppigt, pappa.
-Vad då? Du lagar inte mat. -Nej, men du gör det. Eller gjorde.
Pappa har en hemlighet.
Innan han blev tråkig restaurangkonsult jobbade han som kock.
Full av överraskningar.
Men sen bytte jag bana för att ta hand om min familj.
Men du har inte gått tillbaka till att bli kock.
-Jag gillar att laga mat åt dig. -Lustigt. Det har du inte gjort på länge.
Då skulle du behöva komma förbi på middag. Nånsin.
Du sparade verkligen det bästa till sist.
Villan är inte med på den officiella listan än.
Mario dog som ungkarl utan testamente. Vi måste hitta eventuella arvingar först.
Lämnade han inte huset till geten?
Hans släktingar här var inte intresserade. För mycket jobb, för långt bort.
Alla eventuella avlägsna släktingar besvarade aldrig våra samtal och mejl,
så då donerades huset till Montezara.
-Det här är rätt ställe. Jag känner det. -Är vi överens?
-Kunde du inte bara skaffa en tatuering? -Det har jag gjort. Gamla nyheter.
-Va? Var? -Oroa dig inte.
Då antar jag att vi äger ett eneurohus.
Toppen!
Va? Ska du stanna?
Jag måste hjälpa Liv med renoveringen i några veckor, max en månad.
En månad? Då missar du Northstar-pitchen. Vi konkurrerar med Perfect Plate.
Ja, men du kanske kan pitcha till Northstar-cheferna. Du är redo.
Eric, det är ditt jobb. De kommer att vilja träffa dig.
Vi kan förbereda bilder och menyer över Zoom. Du är mycket charmigare än jag.
Smicker kanske kan få dig nånstans, men skynda på med renoveringen.
Okej, Eric Field, som lever livet i en italiensk villa.
-Vem hade trott det? -Åtminstone inte Liv. Vi hörs imorgon. Ja.
Jag trodde att du skulle packa upp.
Ja, jag är klar.
-Du skulle kunna lägga undan dina saker. -Hur vet jag då var allt är?
Visst.
Det finns inga av mina saker på hotellet. Varför bor du inte där?
-Du ska inte vara ensam. -Det är jag inte. Jag ska gå ut.
Jag ska träffa Donata och höra allt om hennes uppbrott igen.
Jaha. Okej.
Okej.
Var inte ute för sent. Vi börjar tidigt.
-Stracciatella, tack. -Så klart.
-Det är min favorit också. -Hej. Jag har faktiskt aldrig smakat.
Eric, det här är Bernardo.
Bernardo, det här är Olivias pappa.
Jag ska vara med på renoveringsmötet imorgon.
Bernardo är vår lokala geometra.
Det finns inte i Amerika. Det är som…
Lantmätare. Det måste finnas en i alla italienska byggprojekt.
Bra. All hjälp tas tacksamt emot.
-Det var den sista kulan stracciatella. -Ta den ni, fru borgmästare.
Nej, det är den typiska gelato-smaken. Då vore jag en hemsk borgmästare.
Se det som en fredsgåva. Jag uppförde mig inte särskilt bra förut.
-Varsågod. -Okej.
-Tack. -Ingen orsak.
Jag tar choklad, om ni bjuder.
Ja, så klart. Duo cioccolato, per favore.
Er italienska är…
Det är ett projekt. Jag vill försöka, om jag ska vara här ett tag.
Grazie.
God kväll.
Bernardo, kan vi prata om mitt utbyggnadstillstånd?
Ursäkta oss.
Det är Giovanni Rosada, en lokal kock. Väldigt begåvad.
-Vi sätter oss. -Visst.
Här.
-Åh… Du… Du har lite… -Alltid.
-Det är kvar. -Jag är hopplös.
Tack.
-Hälsa Olivia. Ciao. -Ciao.
-Har du redan shoppat souvenirer? -Ja, det är…
Dyrbar last. Jag måste hem med min middag.
Du skojade inte om mikron. Du vet väl att du är i Italien?
Ja, men det är italiensk fryspizza.
Vi ses.
Han är trevlig, va?
Han är amerikan.
Okej. Buttre Marios hus? Det är en chansning.
Särskilt när det inte står på listan.
Alla unga flyttar härifrån, Bernardo.
Till Rom, Milano… Vi måste göra nåt för att rädda vår stad.
Är lösningen att främlingar med fryspizza ska ta över?
Se det som att de ansluter sig till oss, inte att de tar över.
Om borgarrådet ska stötta mina nya initiativ
måste det första eneurohuset bli en total framgång.
Okej.
God morgon, solstrålen.
Var är jag?
-Vad är klockan? -Halv nio.
Nino har varit här i en timme. Tidig start, minns du?
Ja. Det var tidsförskjutningen, och larmet gick inte…
Du gillar det här, va?
Ja. Byxor.
-Va? -Du behöver byxor.
Jaha.
Lång natt med mikron?
Du känner mig. Jag visste inte att du skulle hit.
Så klart. Det är som första skoldagen.
Buongiorno.
-Du måste vara Eric. -Ja.
-Nino. -Hej.
Grymt val. Stadens bästa villa!
-Säger du så om alla hus? -Ja.
-Jag har gjort ett schema och en budget… -Ta det väldigt lugnt, nu.
Vems renovering är det här?
Jag tänkte att jag kunde låna dig pengar tills du kan sälja av dina fonder.
Det kommer att behövas kontanter.
Mitt kreditkort är fullt.
Okej. Men jag betalar tillbaka så fort jag kan. Tack.
Till dess är både jag och Amex med. Vi har erfarenhet.
Ja, du är restaurangkökskonsult.
Nino och jag har pratat om helt andra saker, om känslan.
Vi tänkte att vi moderniserar, men behåller den gamla charmen.
Brava. Jag gillar det hon säger.
Jag tar täten när det gäller trädgården.
-Kom. -Okej.
Det här är perfekt. Precis här.
Trädgård? Jag ser bara en soptipp.
Mamma hade alltid en trädgård. Jag för vidare familjearvet.
Renoveringen ska vara hållbar och miljövänlig.
Hållbarhet är ett av mina mål här i Montezara.
Så kul, men kan vi prata allvar?
Vad behöver vi? Vem? Elektriker, en takläggare, en rörmokare…
Nej, det är jag. Jag fixar det.
-Nino kan göra allt. -Ja. Jag fixar det.
Han fixar det.
Okej. Vi får se vad vi behöver längs vägen. Jag styr gärna skutan.
Pappa. Mitt hus. Min rorkult.
Ja. Det här ska bli en galen drömvilla.
-Men först måste vi ha tillstånd. -Ja.
Det finns många tillstånd i vår berömda italienska byråkrati.
-Tur att jag är här och kan hjälpa till. -Bernardo.
Men först måste jag få se ritningarna.
Rivning, vatten- och avlopp, väggar, målning, återställa fresken…
Och ett riktigt kök.
Det är görbart. Standardtillstånd.
Det borde bara ta…sex månader.
-Va? -Va?
Jag vet. Snabbt, va?
Lova att du gör vad du kan för att skynda på det.
Du vet vad det här betyder för Montezara.
-Hänger du med? -Använd din magi.
Hur kan jag säga nej till dig, nyckelpigan?
Ni kan börja jobba.
Jaha… Eric Fields ökända whiteboard.
-Jag behöver inte ditt schema. -Du behöver ett.
Ja, men villan bestämmer schemat. Nino och jag måste känna det.
Vad har jag missat?
Jag älskar kalendern.
-Så välorganiserad. -Titta. Nån gillar det.
Nino, perfekt tajming. Jag vill visa er min nya renoveringsmjukvara.
Nino, kan du ge mig nåt att göra? Jag vill undvika min pappas Powerpoint.
-Nej, det är en simulering… -Ser du? Jag drar.
Fint.
-Jag har faktiskt koll på det här. -Så klart. Jag ville bara hjälpa till.
Jag förstår. Visst.
Vi kan flytta huvudsidan till före menyn…
-Hej! Oj, förlåt att jag stör. -Visst.
-Fortsätt. -Tack.
Vem är snyggingen?
Det är bara borgmästaren.
Borgmästaren? Jäklar. Nu fattar jag varför du stannar så länge.
Vem, hon? Nej, hon är bara jobbig. Hon vill detaljstyra allt.
Ni verkar ha mycket gemensamt.
Okej. Nästa bild, tack.
Hej! Det är så roligt att kryssa av dagarna.
Jag vet. Har inte du ett stadshus att jobba i, eller nåt?
Jo. Jag följde med Bernardo, men jag sticker nu.
Ja. Ciao.
-Ciao. -Gör ni en elsäkerhetskontroll?
EU har väldigt höga krav.
-Du kan värdera fastigheter, eller hur? -Så klart. Hur så?
Ja, om vi… Om Olivia skulle ändra sig och vilja sälja.
Det vore klokt.
Ja, men försök övertyga Olivia eller Francesca.
Är Francesca här ofta?
Mer än jag trodde, faktiskt.
Det är bara sån hon är. Hon vill alltid bestämma.
-Står ni varandra nära? -Väldigt. Hon är en speciell kvinna.
Ni är nästan som Montezaras kraftpar.
-Det kan man säga. -Bernardo!
-Ursäkta. -Så klart. Visst.
DAG 14
Parkett är mer autentiskt.
Ja, och mycket dyrare och svårt att installera.
Vi behöver inget av det.
Oj…
-Så vackert. -Wow… Det är sånt som köpare gillar.
Köpare? Vilka köpare? Du vet att jag inte tänker sälja.
Du är 24, Liv. Vad tänker du göra? Bo i en sömnig småstad för alltid?
Ja. Min generation har inte särskilt bra erfarenheter av vuxenlivet.
Inga jobb, ingen sjukförsäkring… Nej, tack.
-När är de från? -Sent 1800-tal.
Jag älskar marockanskt kakel.
DAG 20
-Nino! -Ja?
Kom.
-Vad är det där? -En skorsten.
Men det finns ingen eldstad i den delen av huset.
Ett jobb för l'orso grasso.
-Den feta björnen? -Ja.
Bra gjort. En gång till! Kör!
Var försiktig, Olivia.
Oroa dig inte. Feta björnen fixar det.
Ta i med hela kroppen.
Ja!
-Gick det bra? -Ja.
Wow…
-Varför ville man dölja det här? -Drag? Fåglar som bygger bo?
Det är helt galet.
Wow…
Det här är en riktig stenugn. För pizza. Det måste vara en del av originalköket.
-Ser du dollartecken igen? -Va? Nej.
Jag funderade på hur man kunde bygga om köket förut.
Det här är nåt helt annat.
Finns det originalritningar? Jag vill se om vi missar nåt mer.
Kanske. I stadshuset. Lycka till med att hitta dem.
Jag antar utmaningen. Jag överraskar borgmästaren.
-Hur kommer jag fortast dit? -Buttre Mario hade en bicicletta.
Den står nog i skjulet där bak. Han kallade henne "Vecchia strega".
"Vecchia" är "gammal", men "strega"?
Häxa. Gammal häxa.
Gamla…häxan.
-Ignorera honom. -Visst.
-God morgon, mina damer. -God morgon!
-Varför pratar du med honom? -Jag är artig.
Men han är en främling!
En stilig främling.
Har du blivit stadens flirt-Fia nu?
Fall inte för de där ögonen. Amerikanerna är här för att ruinera oss.
Hej.
Finns det en riparo bicicletta…negozio…?
Ni ska tvinga mig att fortsätta prata, va?
-Typiskt amerikaner. -Jag förstod det.
Arroganta. Tror att alla pratar engelska.
Det gör mig inget. Jag gillar kaxiga män. Och så vältränad…
Nu räcker det.
Hej.
Vecchia strega! En lokal legend är tillbaka.
Jag har lagningsgrejer. Kom.
Tack.
-Du måste ha ramlat illa. -Ja, det är förbannelsen.
-Förbannelsen? -En lång historia.
Är vi dagens underhållning?
-Antoniorna? -Va?
Alla tre heter Antonia, och de älskar en bra föreställning.
Sitter de där hela dagarna?
Hela dagarna. Il dolce far niente. Skönheten i att inte göra någonting.
-Det har jag aldrig hört. -Det är populärt i Italien.
Inte en personlig vana.
Jag äger ett företag, så jag måste vara arbetsnarkoman.
Varför är det ett fult ord? Det är vi som håller igång världen.
Ja. Tack. Precis.
Pronta! Som ny.
Tack. Den har inte varit ny på 50 år, men jag uppskattar det.
Jag vill hitta originalritningarna. Ska vi tävla till Municipio?
-Inte mycket till tävling. -Är du rädd att jag ska slå dig?
Nej. Vi är redan här. Det här är min parkeringsplats.
Jaha.
-Matteo, min assistent. Mr Eric Field. -God dag.
Oj…
-Jag hittar inget om det är undanlagt. -Du är precis som Olivia.
Jag visste att jag gillade henne. Här.
Mötet med borgarrådets personal är om tio minuter.
-Ska jag spetsa deras kaffe med grappa? -Matteo, snälla. Kom.
Herregud…
-Den här vägen. -Ja.
Här är det.
Plötsligt verkar ditt kontor väldigt välorganiserat.
Vi hade en översvämning och fick flytta runt allt.
De finns nog här nånstans. Lycka till.
Herregud, nej…
Vad är det?
Det är omöjligt…
-Vi ringer efter hjälp. -Det går inte. Det är ingen täckning här.
Jag kan inte missa mötet. Borgarrådet är inte särskilt förstående.
-Okej. Jag får försöka. Jag ska… Okej. -Snälla.
På tre. Ett, två, tre!
-Fru borgmästare? Era gäster är här. -Ja.
Jag avslutade just en rundtur med vår amerikanska gäst.
Varsågoda, den här vägen.
De verkar kul.
Du kanske borde ta lite grappa i kaffet.
Ciao.
-God morgon, Eric. -God morgon.
-Hur går det med renoveringen? -Det är högljutt och rörigt.
Ta med dig kvasten till villan, så stannar jag och gör kaffe.
Det är lugnt.
-Okej. Tack så mycket. -Tack. Vi ser fram emot det här.
-Hej då. -Ja.
Vi fick Northstar! Du måste ha gjort en sjujäkla presentation.
Ja. Min mobil går på högvarv.
Till och med Deb Welsh från Perfect Plate gratulerade.
På allvar? Inte mig. Vänta. Försöker konkurrenterna sno dig?
Lägg av. När kommer du tillbaka?
Ja, angående det… Jag tror…
Eric… Jag behöver dig här.
Så klart.
När man talar om trollen. Det är Deb.
-Va? -Oroa dig inte. Jag ska avspisa henne.
-Jag måste gå. -Okej.
Okej.
DAG 28
Tyvärr inga ritningar än, Nino.
Vi kan lägga nya rör. Först tar vi bort de gamla, äckliga.
Adesso, sätt igång.
-Med vad då? Menar du mig? -Ja, du ska hjälpa till nu.
-Du får ett kul jobb. Du får såga. -Såga. Ja, det är kul.
-Kom igen. -Jag… Okej.
-Okej. -Här?
-Ja.
Francesca är din svägerska, eller hur?
-Är det du som är gift, eller…? -Hon var gift med min bror, Alessandro.
Han gick bort för fem år sen. Hjärtinfarkt.
Som en blixt från klar himmel.
Jag är hemskt ledsen. Jag vet hur det känns. Min…
Min fru dog för tre år sen. Det är en skitklubb att vara med i.
Vet du vad…
Du är singel… Francesca är singel…
Jag trodde att hon och Bernardo…
Bernardo? Jag vet bara att ingen har rört hennes hjärta sen Alessandro.
Spännande. Jag är inte intresserad.
Intresserad av vad då?
Francesca!
Fru borgmästare. Ni räddar mig från…det här.
Jag vet inte. Det ser kul ut.
Jag måste gå. Olivia ropar på mig.
Nej…
Jag kan hjälpa till.
Nej, du är finklädd.
Och? Ginger Rogers gjorde som Fred Astaire men baklänges och i högklackat.
Visst, fru borgmästare, då dansar vi. Visa vad ni går för.
Jag måste erkänna att jag inte är en gör-det-själv-kille.
Ingen fara.
Jag fastnade i skorstenen när jag försökte schasa bort en ekorre.
Det var då Liv insåg att tomten inte finns.
Om inte pappa får plats i skorstenen, hur får tomten det?
Åh, jösses. Vänta. Varsågod. Jag vet, jag vet…
-Tack. -Vilka dansare, va?
Herregud… Jag stängde av vattnet. Det måste ha funnits kvar i röret.
Jag är hemskt ledsen, Francesca. Jag är ledsen.
På allvar? Lägger du upp villan efter allt vi pratade om?
Nej, jag letar efter liknande fastigheter i området.
Här. Jag har sålt mina investeringar.
En check för allt jag är skyldig, minus skatt. Jag kan det vuxenordet.
-Tack, men… -Jag tror att du borde åka hem.
Jag kan stanna längre än en månad…
Du ville övertala mig att strunta i köpet, och när det inte gick
har du försökt övertala mig att sälja.
Vad ska du göra när allt är klart? Hur ska du försörja dig?
-Bat-farsor oroar sig. -Jag löser det.
-Vad planterar du? -Det här är lavendel.
Här blir det rosmarin. Det är både ätligt och pollinatörsvänligt.
Vill du ha hjälp?
-Du, jag tänkte… -Kan du låta bli att prata? Snälla?
Bara ett ögonblick.
Kan vi bara…jobba i trädgården?
-Ja! -Herregud…
Jag har inte sjungit den på länge.
Du, jag kanske har stannat för länge, men om jag nu ska lämna Italien…
…kan jag strunta i Zoom-möten och fryspizza en kväll.
-Vi borde gå ut och äta. -Du och jag?
Ja, Maltese är nog mätt, så…
Jättegärna.
Okej.
Här är det. Okej.
-Välkomna. -Tack.
Perfekt, tack.
Buonasera. Välkomna till min restaurang.
Donata, vip-bordet vid köket för mina hedersgäster.
-Visst. Följ mig. -Vip-behandling.
-Okej. -Snyggt att lyckas lura min pappa, Gio.
Eftersom jag inte får bjuda dig på kaffe måste jag anstränga mig extra. Prego.
-Varsågod. -Tack.
Det är en lokal Brunello di Montalcino.
Jag har hört att du också är i restaurangbranschen, stämmer det?
Ja, inte så här. Jag är konsult.
Konsult? Vad innebär det?
Jag ger restauranger råd om hur de kan förbättra verksamheten.
Allt från budgetar till menyer till…
Snälla, det betyder bara att han inte lagar mat när han borde.
Vår primo är en maltagliati med porcinisvamp. En lokal specialitet.
-Smaklig spis. -Tack. Kommer du härifrån?
Jag växte upp i Rom, men jag har släkt här.
-Var det därför du öppnade restaurang här? -Äntligen är hon nyfiken.
Jag för bara ett artigt samtal.
Jag var souschef i Rom, men jag har alltid drömt om att servera mina familjerecept.
Pastan är väldigt lätt, men smaken är väldigt djup.
Är det smält ansjovis i olivoljan?
-Imponerande, Eric. -Du har det fortfarande.
-Smaklig spis. -Tack.
Vår secondo är saltinbakad färsk havsabborre med örter.
Tack, Fabio.
Jag kan tekniken, men jag förstår inte hur du får de här smakerna. Himmelskt.
Kom förbi mellan lunch och middag nån dag. Jag kan visa dig några trucchetti toscani.
-Det låter toppen. -Okej.
-Det var jättegott. Tack. -Vi ses. Hej då.
Okej.
En del av din charmoffensiv?
Fungerar det äntligen?
Jag säger till.
Är alla här? Kom in, allihop.
Vad är det som är så bråttom?
Liv och jag åt en fantastisk måltid på Trattoria Rosada.
Grattis, du har fått riktig pasta.
-Kan vi gå nu? -Inte än.
Renoveringen påminde mig om några klienter som jag hade.
Ett kockpar som köpte ett gammalt hus i Columbus.
Vart vill du komma?
De byggde om köket från grunden, och nu har de matlagningskurser.
Vill du göra nåt liknande här, i villan?
Är det ens möjligt?
Nej, det är det inte.
Vänta. Lyssna.
Istället för att dumpa buttre Marios mikro
bygger vi ett helt restaurangkök, och utgår från stenugnen.
Vem ska undervisa? Inte amerikaner, väl? Kom igen.
Vi anlitar lokala kockar, så att det blir äkta.
Jag kan rekrytera. Det är mitt jobb.
Lokala kockar, lokal mat… En matlagningsskola skulle locka turister.
Ja. Visa hur speciellt Montezara är genom vår matlagning.
Okej, jag gillar vibben.
För matlagningskurser krävs nya tillstånd. De tillstånden är väldigt svåra att få.
Det är där du kommer in. Du är vårt hemliga vapen.
Du har tillståndskontoret i din hand.
Vi får se.
DAG 31
Vi har disken här, utom synhåll från köket och matsalen.
En dubbel kyl, en stående frys, en gasspis här och två elektriska ugnar.
-Jag gillar det. -Tack.
Det är fantastiskt, men behövs det? Jag vet inte om jag har råd.
Jag har en egen liten fond.
Jag har sparat för… Jag vet faktiskt inte vad.
Nu verkar det vara för exklusiva italienska vitvaror.
Jag blir aldrig av med dig, va?
-Jag åker om du vill. -Nej.
Jag vet inget om restaurangkök. Jag behöver dig.
Inte permanent, men ett litet tag till.
Jag har inte gjort pasta på åratal. Jag har bara använt köpt pasta.
Säg inte så. Kom igen. Det är orrendo. Det finns ingen god mat i kartonger.
Jag vet. Förr gjorde jag allt själv.
Olivia och min fru, Mia, höll mig sällskap i köket. Vi hade enorma middagar.
Olivia hade en söt liten lösmustasch och skrev menyn på en svart tavla.
Vår minikypare.
-Men du gör inte det längre? -Nej. Olivia växte ur mustaschen.
Okej.
Och livet förändrades när vi… fick reda på att Mia hade cancer.
Matlagning var inte roligt längre.
Hur känns det att laga mat nu?
-Det känns som att jag är på rätt plats. -Välkommen hem, Eric.
Tack.
Planerna för villan har ändrats.
Vi bygger ett restaurangkök och hoppas kunna ha matlagningskurser.
-Skulle du vara intresserad? -På allvar? Vill Olivia det?
Ja… Hon älskar ju att lokalbefolkningen delar med sig av sin kunskap.
Underbart. Jag är med.
Toppen.
Vad sägs om den här?
Tråkig.
Så, Gio… Han gillar dig.
Ful. Pass.
Gio eller kaklet?
Kom igen, han är en bra kille. Begåvad. Trevlig.
Bättre än din gamla pojkvän, Frisbee-Brad.
Det är inget fel på att vilja bli professionell Ultimate-spelare.
Visst. Vad gör han nu?
Försöker bli professionell Ultimate-spelare.
Precis.
Ja! Precis. Där är precis rätt känsla.
-Modernt, men traditionellt. -Ja, precis.
Jag ska sluta på topp. Jag drar.
Du är en naturbegåvning, Olivia. Design och flow. Soul.
-Tack. Det var snällt sagt. -Jag är inte snäll.
Har du funderat på att studera det på allvar?
Nej, det har jag aldrig funderat på.
Förrän nu.
Jag har en vän som är designer i Rom.
Han tar in lärlingar, om du är intresserad.
Jag vet inte. Är jag intresserad?
Kanske. Ja, det kanske jag är.
De senaste åren har jag känt mig lite på drift.
Jag har försökt hitta nåt att göra med mitt liv.
Jag vet inte. Jag övertalade precis pappa. Jag kan inte dra mig ur.
Vid svårt beslut, paddla ut.
-Är det Ninos surfvisdom? -Ja!
-Menar du, typ, fånga vågen? -Ja
Okej.
-Jag ska tänka på saken, okej? -Ingen brådska. Säg till, bara.
Säg: "Ett bord för två, tack."
Un tavolo per due, per favore.
Giuliano Montaldo…
Han var en vacker man.
God morgon, mina damer.
En vacker dag idag.
Jag förstår inte. Eluttag längs våra historiska vägar?
Vi har pratat om det. Turister vill ha laddningsstationer.
Snart är alla hyrbilar elbilar.
Åh, vår amerikan.
Eric, har du ett brådskande ärende?
Ja. Ja, det är väldigt brådskande…
Jag ber om ursäkt… Jag behöver borgmästarens hjälp.
Matteo kan svara på era frågor, mina herrar.
Tack.
Varsågoda.
-Stadshusets bästa gömställe. -Vi letar efter din ritning tills de går.
-Jag lämnar dörren öppen. -Ja.
Det kan inte vara lätt att vara kvinnlig borgmästare här.
Vi är sällsynta här i Italien.
Det gör det mycket svårare att få mina planer att lyfta.
-Varför vill du vara borgmästare? -Min man, Alessandro, var borgmästare.
För många år sen.
Är det han?
Inte för så många år sen.
Berätta om Alessandro.
Han var snäll. Sällskaplig.
Envis.
Han körde alltid vilse och frågade aldrig om vägen.
Så gör alla killar. Vi går över stup innan vi erkänner att vi har fel.
-Han var en utmärkt dansare. -Det är inte alla killar.
Du hittar inte mig på ett dansgolv.
När han var borta uppmuntrade folk mig att ta över,
men det är för mycket politik i politiken.
Ja. Varför ändrade du dig?
Jag tröttnade på att vänta på nån som skulle rädda Montezara.
I början undrade jag:
"Varför detaljstyr borgmästaren den här renoveringen?"
Det gjorde jag inte.
Okej, jag detaljstyrde.
Men bara för att allt måste bli perfekt.
-För att du älskar den här staden. -Jag fruktar för den.
Vi är nästan panka. Men vet du en sak?
Om nåt är värt att älska är det värt att slåss för.
Ja.
Och Olivias mamma…?
Mia. Ja, hon…
Hon var speciell. Sen vi träffades började jag göra saker som jag aldrig hade trott.
Som att äta russin.
-Var er kärlekshistoria russin? -Jag hatade dem.
På vår första dejt skulle vi gå på vandring.
Vi åt frukost hemma hos henne. Hon gjorde gröt med russin.
-På nåt sätt åt jag allt. -Vägen till kärleken är aldrig jämn.
Nej, min var stenlagd med russin.
-Hon visste att du älskade henne. -Hon var min russin d'être.
-Åh, nej… -Det är franska. Raison d'être.
-Jag fattar. Det var hemskt. -Jag vet.
Det kan vara den här.
-Greco? -Ja.
Ja, han var arkitekten.
Där. Leoni. Titta här…
Snälla, var rätt. Snälla…
Ja!
Titta? Jag visste det. Från början hade villan ett stort kök.
Det känns nästan som att det var meningen att ha en matlagningsskola här.
Om vi nånsin får tillståndet. Bernardo har inte synts till på ett tag.
Jaså? Jag tar hand om det.
Grazie.
Jag har undrat… Finns det fler eneurohus som har drivits som företag?
Ja, det finns ett i Cossari, ett gammalt toskanskt slott.
De renoverade, och nu är det ett lyxhotell.
-Kan vi kolla in det? -I morgon bitti?
-Det är en dejt. -På allvar?
Det är ett talesätt i Amerika. Folk säger så hela tiden.
Okej, då. Det är en dejt.
God dag, mina damer.
Jag heter Eric Field.
-Han pratar italienska! -Dåligt.
Rom byggdes inte på en dag.
Jag har kommit för att få råd. Ni vet häromkring allt.
-Det vi gör. -Antonia!
Men det gör vi, och han anstränger sig.
Vad behöver ni, unge man?
Jag ska på picknick.
Med Francesca?
Jag sa det redan första dagen.
Punga ut. Jag vann vadet. Kom igen, hit med pengarna.
Svindlare.
Då så.
Vad tycker borgmästaren om?
Hon tycker om Prosciutto di Cinta.
Och lite Gota.
Gota, okej.
Och lokal Caprino del Maremma-ost. Bara de som vet känner till den.
Då blir hon imponerad.
Som om han minns allt det här. Män har uselt minne.
De har mycket mindre hjärnor.
Vi skriver en lista åt er.
Jag tror att jag hänger med.
-Dessutom behöver ni den här. -Den är perfekt. Grazie.
Allora, här är de godkända historiska husfärgerna för Montezara.
Okej…
-Jag tror att jag gillar denna. -Denna?
Den är fin och mustig. Vi kör på den.
Bra val. Mycket bra val.
När det gäller den där lärlingsplatsen vill jag nog paddla ut och ansöka.
Härligt, Olivia. Du ska få hans uppgifter.
Den här…vågen känns äntligen rätt.
Har du sagt det till din pappa?
Nej. Var är han, förresten?
Ingen aning. Han åkte tidigt idag.
Vecchia strega inspirerade mig.
Tur att hon inte ser oss. Hon är ganska svartsjuk.
När måste vi vara tillbaka?
Jag detaljstyrde min kalender med fejkmöten hela eftermiddagen.
Väl spelat, fru borgmästare.
Oj, de sätter ribban högt.
Kom. Jag bjuder dig på en dyr kaffe med utsikt.
Jag gillar gjutjärnet. Det är fint här.
Jag ber om ursäkt, men vi har stängt idag för en privat tillställning.
-Varsågod. -Tack.
-Vi ska se hotellet idag. -Vi cyklade ju hela vägen hit.
Kom. Bara…
-Tack. -Ursäkta? Vart är ni på väg?
-Jag kan vänja mig vid det här. -För 1 000 euro per natt.
Ursäkta mig!
-Ursäkta… -Här. Skynda.
Ursäkta?
Åh, förlåt.
Ner dit. Fort.
Den privata tillställningen. Nåt slags fotografering.
Vi smälter in. Okej?
De ser italienska ut. Vad tycker du? Ja. In bakom de här typerna. Ja.
Ja!
Marcello!
Jösses!
Du. Här.
Han är där uppe. Kom.
Titta, vårt dyra kaffe med utsikt.
-Utsökt. -Tack.
Ursäkta?
-Tack för rundturen! -Du blir cool i de här.
Jag kan vänja mig vid il dolce far niente.
Är det det som händer här?
Ja. Perfekt tillfälle att fräscha upp våra kunskaper.
Okej. Kom igen, coach.
-Kan inte du träna mig? Jag är amerikanen. -Okej.
Jag ska se om jag minns.
Först slappnar vi av.
-Sen lutar vi oss tillbaka. -Okej…
Ja. Uppdraget utfört. Och sen?
Vi lever i nuet. Inga distraktioner. Varva ner.
Jag är sämst på att varva ner.
Jag är nog näst sämst.
Jag är imponerad av oss. Inga missöden idag.
Vi har inte ramlat på varandra eller blivit nedsprutade med vatten.
Eftermiddagen är lång. Vi har gott om tid att råka i knipa.
Vad hade du tänkt dig?
Jag har några idéer…
Det är kontoret.
Matteo?
Ja…
Nej, jag kommer direkt. Ja. Ciao.
Det var borgarrådets personal. De vill gå igenom mina initiativ igen.
Jag måste gå.
Okej.
Du… Om idag…
Ja. Du menar ögonblicket.
Ja. Vi borde definitivt…
…inte fortsätta.
Som borgmästare bestämmer jag över ditt eneurohus.
Rent tekniskt är det Olivias eneurohus.
-Det är ändå en intressekonflikt. -Okej.
Mitt liv är tillräckligt komplicerat. Vi borde hålla det professionellt.
Vi ska vara två väldigt professionella proffs.
-Proffs. -Ja.
-Titta så mogna vi är. -Ja…
-Jag måste verkligen åka. -Ja, så klart.
-Jag trodde att du… Jag har inte… -Det är okej.
-Okej. -Bara… Ciao.
-Ciao. -Vi ses.
Hej!
-Hej. Var har du varit hela dagen? -Ja, bara… Ja.
-Var ni på dejt? -Va? Nej.
Inte en dejt, nej.
Har du dejtat? Alls? Hemma?
Nej. Jo. Jag… Jag vet inte vad jag ska säga just nu.
Har du eller har du inte?
Okej. Zola har presenterat mig för några, men det slog inga gnistor.
-Dejtingapparna skrämmer mig. -Välkommen till klubben.
Är du säker på att det inte var en dejt?
-Jag får dejtvibbar. -Bara affärer.
Jag tror att hon är med Bernardo, så… Vad har du gjort idag?
Färgen på fönsterluckorna.
-Det var allt. Bara det. -Okej.
Jag ska fortsätta jobba.
Titta. Diagrammet visar
att mina hållbarhetsprojekt kan stå för sina egna kostnader.
Francesca, du fixar det.
Grappadags?
Matteo!
Det behövs inte grappa till allt man gör.
-Hej, Francesca. -Bernardo.
-Tack. -Hej.
Jag kom förbi förut, men då var du ute. Ovanligt.
Det var ett jobbesök.
Hur går det med tillståndet för Field-villan?
-Eric säger att han inte har sett dig. -Var han…ditt jobbesök?
Olivia kan inte ansöka om licens förrän tillståndet är färdigt.
Marios hus har inte ens officiellt godkänts för eneurolistan.
Och nu en löjlig matlagningsskola. Vem kommer hit för att laga mat?
Montezara kan vara så mycket mer än du tror. Jag önskar att du såg det.
Övertyga mig då, nyckelpigan.
Över en middag?
Jag kan inte. Jag måste jobba hela kvällen.
Kan vi…äta gelato i veckan?
-När du vill. Ciao. -Ciao.
Inget bra på Netflix ikväll?
Donata och jag skulle ta ett glas vin, men…
Jag skulle ta ett glas vin själv. Vill du vara med?
-Visst. -Kom då.
Om du vill kidnappa mig ska du veta
att jag var min dojos juniormästare med svart bälte, så…
Jag ska inte kidnappa dig.
Men bra att veta om ditt svarta bälte. Jag ska passa mig.
Oj…
Wow…
Så vackert.
Ibland kan jag fortfarande inte tro det. Att jag bor här, i Italien.
Montezara är en magisk plats.
Jag kommer att sakna det i Rom.
Vad finns i Rom?
Kan jag lita på dig?
Så klart. Jag är väldigt pålitlig. Det är en del av min charmoffensiv.
Jag vill bli lärling inom inredningsdesign.
Olivia! Fantastico!
Jag vet inte om min pappa blir lika entusiastisk.
-Det är hans jobb att ogilla mina livsval. -Jaså? Ni verkar stå varandra nära.
Vi gjorde det när jag var yngre, men…
Jag vet inte. Ibland tror jag att det kan bli så igen.
Jag är nästan 25. Varför bryr jag mig om vad han tycker?
För att du älskar honom.
Ja.
Det här är så coolt.
Från Grecos originalritningar. Vedförvaring till ugnen.
Sjyst, Greco. Bra idé.
-Eller hur? -Ja.
Ta det lugnt. Den här vägen.
-Äntligen har den kommit. -Kom, så installerar vi den.
Åh, nej. Det är en sexig ny kyl, men idag måste jag tyvärr åka till Rom.
Rom? Det står inte på schemat.
Nej. Jag ska träffa en gammal collegekompis. I Rom.
-Är du tillbaka ikväll? Vi kan ta en bit… -Jag sover över. Men vi ses snart. Hej då!
-Var försiktig. -Ja.
Då så…
Hej, fru borgmästare. Det var länge sen. Vi saknar din detaljstyrning.
Det tror jag inte.
Lagar du mat med Gio idag?
-Ja. Du? Sen lunch? -Ja, utan jobb.
Jag försöker utöva il dolce far niente. Jag skrev in mitt schema i mobilen.
Okej. Det motverkar syftet, men som coach uppskattar jag att du försöker. Efter dig.
Tack.
-Smaklig spis. -Tack.
-Hej då. -Vi ses.
-Hej då. -Nå?
Jag tittade inte på mobilen alls. Jag blev så hänförd av lunchen.
Så roligt. Vi lagade den bara för dig.
Signore är blygsam. Han gjorde allt själv.
Bra gjort. Allt var utsökt.
Tack så mycket. Jag uppskattar det.
Tack.
Vill du veta en hemlighet?
Efter min första mozzarella har vi inga hemligheter.
-Jag kan inte laga mat. -En italienare som inte kan laga mat?
Jag har böcker i ugnen. Säg inget. Då blir jag fråntagen mitt medborgarskap.
-Och du retade mig för min mikro. -Jag talade av erfarenhet.
Tack för hjälpen idag.
-Jag ska träffa min nonna. -Så fint. Vad gör ni tillsammans?
Du kan följa med.
-På allvar? -Visst.
Dricker du med din mormor?
Det är bara en aperitivo. En vana jag tog med från Rom.
-Nonna och hennes vänner kräver det nu. -Hennes vänner?
-Din favoritsonson är här! -Här är han ju!
-Ciao. -Jag borde ha vetat.
Farmors stiliga pojke.
Tack.
Bara ett glas, sen måste jag förbereda middagen.
Javisst. Måste ni också gå?
-Jag har hela dagen på mig. -Så fint.
Antonia var bagare, och vi två Antonior jobbade i hennes bageri.
Jag var bagaren.
Jag var den första kvinnan i Montezara med ett eget företag.
Wow. Vad hände?
-Vi blev gamla. -Vi sattes ut på bete.
Men gillar ni inte il dolce far niente?
Jag är dödligt uttråkad.
Vi vill bli tantfluencers.
På TikTok.
Hashtag: Mål. Eller hur?
Precis!
Vad är det? Råttor? En arg kock? Jag kan ta det.
Jag kunde inte sova, så jag kom till kontoret.
-Jag tänkte vänta till måndag… -Med vad då?
Jag fick ett jobberbjudande från Deb Welch på Perfect Plate.
Och Northstar lär följa med dig. Är du intresserad?
Kanske. Jag fattar varför du åkte till Italien, och varför du stannade.
Jag vill vara på samma kontinent som min chef.
Du har inte haft koll sen du kom dit.
Jag fattar.
Jag har absolut omvärderat en del saker sen jag kom hit.
Självklart vill jag att du stannar, men du måste göra det som är rätt för dig.
-Jag sa att jag behövde fundera. -Bra. Gör det. Jag finns här.
-Vi pratar innan du hör av dig till henne. -Okej. Tack.
Du fixar det. Tack.
Säg: "Jag skulle vilja åka till Rom."
Vorrei andare a Roma.
-Hej! -Hej.
-Vad är det för fel på Vecchia strega? -Punktering igen.
Jag tror att hon vill göra slut med mig. Hon är sur efter vår utflykt.
Vilken primadonna. Jag säger till Matteo att laga henne.
Det vore toppen. Vad är det här? Ledig lördag?
-Jag gillar din nya look. -Jag ska på strandfest hos min vän Pina.
Hon vill alltid få bort mig från skrivbordet. Jag brukar säga nej.
Men nån lärde dig skönheten i att göra ingenting.
Precis.
Jag kan behöva lite stöd. Vill du följa med?
Pina!
Ursäkta. Francesca!
-Ciao! -Ciao!
Du måste vara Eric.
-Ja. -Jag har hört allt om dig.
-Nej, det har hon inte. -Jo. Fryspizzakillen.
Skål för födelsedagsbarnet!
-Grattis! -Tack.
Det finns ett livsfilosofitest som jag läste om.
Vad känner du när du ser havet?
Ditt svar avslöjar din syn på livet.
Vad känner du?
Vad känner jag?
Man sätter en kurs i livet, men sen kommer en storm
och strömmarna tar dig nån helt annanstans.
Då måste man kartlägga det nya landet.
Och din tur.
Jag ser nåt som är större än jag kan förstå.
Nåt som jag inte kan kontrollera.
Oavsett hur stor båt jag än bygger, eller…
…hur mycket jag än tittar på kompassen.
Jag kan drunkna i vågorna, men de kan lyfta upp mig…
…och ta mig till nya platser.
-Jag rycktes med. -Nej. Det där var otroligt.
-Jag visste att det skulle bli dans. -Du lurade mig!
Ska vi?
Så…
Angående den där "två professionella proffs"-situationen…
Jag lyssnar aldrig på politiker.
Ska du inte följa med upp?
Du och Bernardo…?
-Bernardo? -Ja.
Han är bara en vän. Har han sagt nåt annat?
-Inte direkt, men… -Han är som en bror för mig.
Det är allt.
I så fall följer jag gärna med upp.
-Du är bra på det där. -Nej, jag har studerat Cesare.
Så där, ja. Förresten, Francesca…
Det är en sak jag måste veta, och det är väldigt viktigt.
Böcker i ugnen? På allvar?
Jag ljög inte.
Där har jag de böcker som jag inte vill att nån ska se i hyllan.
Det är så gulligt. Herregud.
Okej…
Jag har aldrig smakat nåt så gott förut.
Självklart inte. Amerikanska bakverk är en styggelse.
Jag har hört att Dunkin' Donuts är goda.
Lämna fontänen, du.
De här kallas "panforte".
-Panforte. -Precis.
Medan jag letade efter ritningarna till villan hittade jag det här.
Nej…
Ser man på…
Så vackra.
-Vi var så unga. -Herregud…
Det är dags att avpensionera er. Kom och undervisa på vår matlagningsskola.
Bli…tantfluencers.
DAG 82
-Det här var Olivias favorit som barn. -På allvar? Den här beige maten?
-Italiensk mat är inte beige. -Jag vet att det inte är i italiensk stil.
Smaka, bara.
Din fettuccine Alfredo är….
…inte så dum. Men jag erkänner aldrig att jag har sagt det.
Jag får gissa. Francesca?
-Hur visste du det? -Du har lett hela dagen.
Det leendet betyder bara en sak.
L'amore.
L'amore… Jag vet inte hur jag ska berätta för Olivia.
Vad då? Titta. Pappas torsdagsöverraskning.
-Eric lär mig laga amerikansk mat. -Jaså?
-Ska du till Rom igen? -Fick du lärlingsplatsen?
Vilken lärlingsplats?
Olivia… Jag trodde att du hade berättat.
Vad då? Vad pratar han om?
Kom. Vi måste prata.
Du… Vad är det som pågår?
Jag har åkt till Rom för att träffa en kollega till Nino. Carlo.
Han är inredningsdesigner och vill anställa en lärling. Mig.
Det ser ut som att jag springer iväg…
Jag tycker att det är fantastiskt, Liv.
Jaha… Okej. Det hade jag inte väntat mig.
Jag måste säga att du lärde dig längs vägen, precis som du sa.
Jag önskar att du hade kunnat säga nåt.
När slutade vi?
Anförtro oss åt varandra?
Jag vet inte.
Det var väl alltid mamma som var kittet.
-Ja. -Vår mellanhand.
Och så…var hon borta.
Och vi blev av med kittet.
Det är mitt fel. Jag kunde inte prata med dig utan henne.
Nej.
Det var inte bara du. Vi sörjde på olika sätt.
Jag förstod inte att du sörjde mamma genom att…
Jag hade kallat det att du drog, men… Du kanske bara försökte förstå?
Ja. Och…
…du sörjde genom att stänga ner.
-Jag är ledsen för den tid vi förlorade. -Nu är du här. Och du stannade.
Även när jag inte ville det.
Ja. När vi ändå berättar saker…
-Dejtar du Francesca? -Va? Hur visste du det?
Snälla! Trodde du inte att jag skulle se att du inte hade sovit här?
-Okej, men det är nytt. Jag lovar… -Chilla, pappa. Jag är inte arg.
Dessutom gillar jag Francesca. Hon är fantastisk.
Min bat-radar måste vara trasig. Jag var så rädd att du skulle tycka…
…att jag försökte ersätta mamma.
Du är fortfarande ung. Typ.
Självklart skulle du träffa nån ny. Det gör inte det ni hade mindre speciellt.
Det vi hade händer en gång i livet.
Men du har fortfarande mycket liv kvar.
Jag vet.
Titta på dig. Du lagar mat igen. Du dejtar igen.
Du är lycklig.
Och det smärtar mig att erkänna det, men jag gillar att ha dig här.
Det var fint att höra.
Kanske förbannelsen är bruten.
Vänta.
Tänk om du stannade i Italien? Lyssna.
Lärlingstiden är ett år.
Nån måste hålla i matlagningskurserna och hjälpa Gio i köket.
Jag kan väl inte göra det?
Jag har bara tänkt på firman så länge…
Den här matlagningsskolan… Kan jag verkligen göra en så stor förändring?
I min ålder? Jag vet inte.
Varför inte?
När mamma och jag drömde om en villa…
…var den inte bara för henne och mig.
Den var för oss tre.
Hon är alltid med oss på nåt sätt.
Hon är här i trädgården och…lyssnar.
-Jag gillar det. -Jag med.
Om du pratar med henne, säg inget om tatueringen.
Mina läppar är förseglade.
Då ses vi på onsdag klockan två. Hej då.
Du är ihop med Eric Field.
Ja, det är nytt.
Men…jag har inte hunnit berätta för nån.
-Du och jag då? -Du vet hur jag känner.
Jag trodde att det var för att du sörjde Alessandro.
Jag trodde inte att jag ville ha ett förhållande.
Vi har ju en historia. Och han ska åka…
Eric funderar på att stanna för att driva matlagningsskolan.
Skolan? Men…
Jag vet att du tvivlade. Jag kanske begärde för mycket av dig.
Till slut gjorde jag det själv, och fick tillståndet.
Du…
På lördag ska de presentera fresken.
Du var med och gjorde vårt första eneurohus till en succé.
Jag skulle bli glad om du kom.
Okej, ciao.
Hej. Var är Donata? Det känns konstigt att inte trampa på krossat porslin.
Det är slut. För gott.
Det var tråkigt att höra. Jag hejade på er.
En vis kvinna sa en gång: "Om nåt är värt att älska är det värt att slåss för."
Ni slåss ju hela tiden, så…
Du är ett geni. Du är ett geni, Eric. Tack så mycket.
Försiktigt…
-På väg in. -Okej.
-Ställ den där, tack. -Ja.
Javisst.
-De fyra där borta. Tack. -Ingen orsak.
CUCINA DI MALTESE EN MATLAGNINGSSKOLA
-Snyggt. -Ja.
Få mig inte att ångra namnet.
Mina damer och herrar…
Den sista pusselbiten.
-Wow! -Så vackert!
-Det är helt otroligt. -Vad tycker du?
Magnifikt.
Det är så vackert. Så vackert!
Vi måste fira.
-Ja. -Ja!
-Hej! -Bernardo, du kom.
Förlåt att jag är sen. Jag behövde hämta våra två gäster på stationen.
Larry och Tracey Longo.
Åh, nej… De kan inte vara…
Jo, det är de.
Buttre Marios amerikanska arvingar, och villans rättmätiga ägare.
Hej.
Okej, här.
Det här bevisar att min farfars farmor Maria Leoni
kommer från Montezara, där hon föddes den 6 juli 1867.
Staden kontaktade oss och sa att vi kanske var arvingar.
Ja, det gjorde vi. Flera gånger. Ni svarade aldrig.
Vi insåg inte att det var bråttom.
Men sen skickade Bernardo bilder på den renoverade villan.
-Vad har du gjort? -Jag varnade dig.
Du borde inte ha sålt fastigheten innan allt var klart.
Vänta lite. Ni svarade inte på otaliga samtal och mejl,
när huset var i dåligt skick.
Men nu när det är helrenoverat är ni intresserade?
Okej. Visst.
Det gör inte villan mindre vår. Vi har anlitat en advokat.
Herregud, finns det en pool här?
-Pappa… -Nu tar vi ett djupt andetag, okej?
Ja, mr och mrs Longo.
Staden Montezara betalar för ett hotellrum medan jag går igenom alla papper.
Kom, så går vi.
-Jag lovar att lösa det här. -Ja.
Marios gammelfarmor var Maria Leoni, född 1867.
Larry Longo är den närmaste släktingen.
Så släkten i Italien fick egentligen inte skänka bort marken.
Det ser inte bra ut. Inte bra alls.
Inte nu. Inte nu, Matteo. Snälla.
Många fastigheter inom eneuroprogrammet har blivit omstridda.
-Det var ju vi som renoverade. -Och investerade Olivias pengar.
-Kan de bara ta dem? -Tyvärr verkar det så.
Italiens arvslagar är på deras sida.
Vad kan vi göra?
-Ni kan stämma dem för era kostnader. -Finns det ingen chans att behålla den?
Det verkar finnas övertygande bevis.
Såna fall brukar dra ut på tiden och leda till höga rättegångskostnader.
-Okej. Tack för hjälpen. -Jag önskar att jag hade bättre nyheter.
-Ja. -Ciao.
Vi kan slåss. Jag kan ta ut mina pensionspengar…
Nej.
Det är okej. Jag uppskattar det, men det här är nog vägs ände.
Man säger att alla vägar leder till Rom. Du har en lärlingsplats tack vare det här.
Ja, men…
Vad ska du göra?
Jag åker också till Rom.
Men för att ta ett plan. Tillbaka till Columbus och jobbet.
-Zola kanske stannar om hon blir delägare. -Och det här då?
-Din matlagning? -När både du och jag var här…
Jag trodde att vi kunde skapa ett nytt hem och att jag kunde få ett nytt liv.
Men det var visst inte meningen.
Och Francesca?
Jag vet inte.
Vi har inte varit tillsammans så länge.
Det är mycket att lägga på nån så fort.
Jag vill att du ska vara lycklig.
Det är en pappas jobb att se till att du är lycklig. Jag vet…att du är vuxen nu.
Men du kommer alltid att vara Bat-farsans lilla flicka. Okej?
-Hej. -Vi blev förvånade när du hörde av dig.
Ja… Jag ska gå rakt på sak.
Olivia och jag vill inte ha en lång rättegång om huset som vi älskar,
så vi har ett erbjudande.
Olivia investerade arvet från sin avlidna mamma i renoveringen.
Oj. Vi beklagar sorgen.
Om ni återbetalar henne ger vi er villan och flyttar ut genast.
-Det är lite mer än en euro nu. -Menar du allvar?
-Det är fortfarande ett kap. -Nå? Är vi överens?
Eric!
Där är du ju.
Jag skulle prata med paret Longo, men de hade redan pratat med dig. Vad hände?
Vi kom överens.
De ersätter Olivia för renoveringen, och sen lämnar vi över lagfarten.
Jag är förkrossad.
-Allt är mitt fel. Ni måste hata mig. -Nej. Du tog en chansning.
-Du försöker rädda staden. Jag fattar. -Men villan var Olivias dröm.
Hon klarar sig. Hon är smart och tålig,
och hon ska ändå åka till Rom och bli lärling, så…
Så bra. Ska hon till Rom?
-Ja. -Så bra.
Och du?
Ja, jag tror…
Jag tror att jag nog måste tillbaka till Ohio.
Ja. Jag förstår. Jag…
-Det var det jag trodde. -Jag önskar…
Nej. Jag förstår.
Vi lät strömmen föra oss ur kurs.
Jag har ett jobb, och det är att vara borgmästare.
Vi kanske borde hållit det på en professionell nivå.
Nej.
Hur kunde jag?
Hur kan jag ställa till det så här?
Antonia?
Ge henne din medicin.
Vilken medicin?
Du lurar ingen.
Jag skyller på buttre Mario.
Familjen Leoni var alltid så oförskämda.
Nej, Antonia, det var familjen Leone.
Du är förvirrad, Antonia. Familjen Leone var underbar.
Vad sa ni?
-Fanns det en Leoni-familj med "I"? -Ja.
-Och en Leone-familj med "E"? -Ja.
Borgmästaren stal min medicin.
Matteo! Visste du att det bodde en familj som hette Leone med "E" här?
Vänta, tänker du…?
Kanske Larry Longos anmoders efternamn förändrades när hon kom till Amerika.
-Det var ett vanligt misstag. -Det finns bara ett sätt att få veta.
Fru borgmästare?
Inte nu, Matteo.
Jag letar efter folkräkningspärmarna. Hela 1860-talet saknas…
Jag tog med kaffe. Och förstärkningar.
-Här är vi. Vi vill hjälpa familjen Field. -Och vi vill hjälpa dig.
-Tack, mina vänner. Då sätter vi igång. -Javisst.
Hej. Jag är färdigpackad och redo att åka.
-Jag kommer att sakna dig. -Jag med.
-Jag är glad att vi fick den här tiden. -Jag också.
Vad ska vi göra med Maltese?
Donata tar henne. De har samma temperament, så…
Det är sant.
Är det okej om jag inte följer dig till stationen?
Jag vill låtsas att du är kvar.
Visst.
Kolla! Jag hittade dem under handfatet i badrummet.
Blä! Nej. Mögel. Nej.
Lägg av…
Ja, det är de! Du är ett geni!
-Ta en var, fort! -Bra gjort, min älskade.
1867…
1867! Herregud… Kom och titta!
Maria Leoni föddes den 17 mars 1867. Buttre Marios farfars farmor.
Maria Leone föddes den 6 juli samma år.
Hennes familj emigrerade till Amerika när hon var sju.
-Det är Larry Longos släkting. -Ja!
Grappa?
-Vad är klockan? -10.05.
Eric ska ta tåget 10.10. Jag har ingen täckning. Jag hinner aldrig.
Jo, då. Det finns ett hemligt vapen.
Kom!
-Vecchia strega! -Tack.
-Hämta din man! -Trampa på!
Buongiorno.
-Du klev av tåget. -Jag klev aldrig på.
Så här är det. Jag trodde aldrig att jag kunde känna…såna här känslor igen.
Och sen…träffade jag dig.
Vi förlorade villan, men jag vill inte förlora dig.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
-Och ni har inte förlorat villan. -Va?
Jag måste visa dig nånting.
Är allt på grund av en bokstav?
De goda nyheterna är att familjen Leone också lämnade ett hus i Montezara.
Så spännande.
Du är den rättmätige arvingen, Larry, så det är ditt.
Villa Leone snedstreck Longo.
-Det är ett ruckel. -Men det är vårt ruckel, älskling.
Jag känner familjens historia runt oss.
-Precis. Montezara är en känsla. -Ja!
-Hade ni en bra hantverkare? -Ja. Han är den bästa och enda i staden.
Vad gäller tillstånd har vi en ny lantmätare nästa vecka.
-Vad hände med Bernardo? -Han flyttade till Milano.
-Vi saknar honom. -Ja.
Så, älskling, vad säger du?
Bara jag får en pool.
Vad säger ni?
-Jag gillar det. -Jag är med.
Gratulerar, nya ordföranden i sammanslagna Main Course and Perfect Plate Consulting.
-Det var långt. -Vi får jobba på ett nytt namn.
Under tiden måste du komma igång med den italienska grenen av företaget.
Absolut, cheferna.
Åh, jag gillar hur det låter.
Montezara har den nya matlagningsskolan, och vi utökar programmet med eneurohus.
Testa Travel, ett elbilsföretag, har lagt till vår stad i deras planering.
Jag räknar med ett budgetöverskott nästa år. Tack.
Ni verkar behöva de där laddningsstationerna trots allt.
Nu är det grappadags.
Äntligen.
Okej! Varsågoda, en Olivia special!
Pizzor!
Titta så vacker hon är.
Kom igen!
Hej. Ni kom.
Antonia!
Som min pappa brukade säga… "Mic drop! Boom!"
Jag har faktiskt lärt mig laga mat, Eric.
-Jaså? -Vet du vad det betyder?
-Att jag måste lära mig dansa. -Ja!
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu