Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
- Takhle? - Ne!
Lepší?
Pořád nic!
Ježišmarjá, to je děs!
A teď?
Jo, lepší!
Dobrý!
Fajn! Jdu dolů?
A je to.
Juventus do toho!
GIOIA
Dvacet tři!
Polib je.
Snake eyes.
Benedetti!
Běž se vyspat za dveře.
Co se děje?
Nemám drobný. Jděte na pokladnu dvě.
Otevřeš mi to?
- Co si lidi pomyslí? - Že si pokladní dělá manikúru.
Co ten byt? Už jsi dal nabídku?
Počkáme, až se uvolní ten nahoře. Ten je mnohem větší.
A co když se neuvolní?
- Přijdeme o oba! - Ne tak nahlas.
A já budu dál platit nájem. Nemám na to peníze.
Otevírá se pokladna čtyři.
Ani v deseti jsem nezapomínal klíče od domu.
Protože ty jsi šikula.
Alessio.
Luiso, zesil trochu tu hudbu.
A rozsviť světla. Je to tu jak na hřbitově.
Eleno, lásko moje.
Nakrátko nebo nadlouho, hlavně ať je to sestříhané.
Dodá to pohyb, omladí tě to.
- Nezesvětlíme to ještě trochu? - Myslíš?
Vypadáš nádherně.
Podívej na Luisu. Žádný starosti, jen velkej zadek.
Co na mě tak koukáš?
Urazila se.
Hlupačko. Jsem bez tebe úplně ztracený.
Foukat ti to dneska nebudu. Večer přijde hroznej slejvák.
A jak to vím?
Martino, můj pes, můj syn... Všechno vycítí předem.
Natáhne čumák...
Hele, kdo přišel!
Kde jsi tak dlouho? Už tu dělám psí kusy.
- To je ten ode mě? - Dobrý?
Krásný, fakt ti sekne. Tak pojď.
Eleno,
představuji ti hvězdu San Giusta z Montecastella.
Herec, tanečník, model.
Zlato, představ se.
- Těší mě, Alessio. - Elena.
Víš, co mě napadlo?
Nevezmeme ho zítra s sebou na aperitiv?
Jsem spíš horskej typ.
Uklidňuje mě to.
A taky miluju trekking a horolezectví.
- Co ti dává to lezení? - Nabíjí mě to.
- Byla jsi někdy na Punta Helbronner? - Víš, že ne? Kde to je?
V Chamonix.
Jezdím tam často, je to nádherný místo.
Tam člověk na všechno zapomene.
Prosím, vezměte mě na ten vrchol.
Taky chci zapomenout.
Omluvte mě na chvíli.
S dovolením.
Punta?
Punta Helbronner.
- Ahoj, Luigi. - Dej mi jednu, Benedetti.
Dejte si, ale kouření zabíjí.
To doufám.
Jo, stavím se po škole.
Kdo to byl?
Jen moje máma, zase si zapomněla klíče.
Tak jdeme.
Tak?
No co?
Nedělej ze sebe blbýho.
Kolik?
Pětikilo.
Co jsi jí sakra nakukal?
Řekl jsem jí, že Carla dluží za nájem a že nás chtějí vyhodit.
- A ona bum, pětikilo? - Přesně tak.
A kdy se s ní jako zase uvidíš?
Až budu chtít.
I tahle se do tebe zbláznila. Jsi fakt hroznej.
Už půjdu, je fakt pozdě.
Ne. Dáme si to ještě jednou.
Zítra toho mám fakt hrozně moc.
Sakra.
Kam jsi dal tu mikinu, Cosimo?
Co když tě unesu?
- Cítíš tu sílu. - Pusť mě!
Tobě to nikdy nestačí, co?
Koukej.
Koukej, jaký mám kruhy.
Já letím, ozvu se ti.
Kdyby se Kierkegaard
nechal pohltit láskou k Regině,
kdyby zkrátka žil svůj život naplno,
jeho život by mu připadal falešný, špatný, nedůstojný
a styděl by se za něj.
- A proto utíká. - Zdrhá, protože Regina byla šereda.
Regina byla překrásná, hlupáku.
ELENA: Sejdeme se?
ELENA: Proč to nebereš?
Buď zničíte svůj život tím, že ho žijete,
nebo ho uchráníte věčným blouděním, napospas úzkosti,
mezi nekonečným množstvím možností.
Benedetti, co je to aut aut ?
- Vůbec mě to nezajímá. - Vás to nezajímá?
A copak vás zajímá?
Ne, zůstaňte sedět. Vysvětlete mi to, jsem zvědavý.
Co chcete v životě dělat?
Když to vypadá, že škola pro vás není.
Co chci jako dělat?
Vydělávat peníze.
To je zajímavý plán. Jak ho chcete realizovat?
Máte nějaký skrytý talent?
Poslyšte.
"Úzkost je velmi nebezpečná pro slabošské povahy."
Jako by to psal o vás.
Jaká úzkost?
Mně je fajn.
Benedetti!
Co sis dneska vymyslel, abys mohl vypadnout dřív?
- Co se ti stalo? - Praštil jsem se.
- Seženeme ti led. - Nechci led, musím domů.
Svezla bych tě, ale přijela jsem s manželem.
Vy tady máte auto?
Máš doma nějakou mast?
Jasně, že mám.
Na další zahněte.
- Tady? - Jo.
- Jste levačka? - Já?
Nosíte hodinky napravo.
Jo, je to pohodlnější.
Pěkný.
Na naší škole nejsi moc dlouho.
Ne, jen měsíc.
Předtím jsem byl na...
- Na Galileiho? - Jo.
Rupnul jsem, opakuju čtvrťák.
Tady pořád rovně.
Jak se ti tady u nás líbí?
Nedají mi pokoj.
- Hlavně vaše kamarádka, Giavarová. - Paola?
Dává mi pořád pětky.
- Paola je trochu... - Omluvte mě.
Zastavím se u tebe.
Nic, za dvě minuty jsem tam.
Co jste říkala?
Říkala jsem,
že Paola má trochu přísný přístup.
Na kruháči první výjezd.
Takový přísný.
Taky učím francouzštinu.
- Tady mi zastavte. - Řekni mi přesně kde.
Na shledanou.
Dobré ráno.
Dobré ráno, Axele.
Dobré ráno, Charlotte.
Dobré ráno, Axele.
Máte hlad?
Tady to máte.
Jdeme jíst.
Moji krasavci.
Dobré ráno, André.
Gioio, umyj si ručičky!
"Taky učím francouzštinu."
Složený minulý čas.
Budoucí čas prostý.
Minulý čas prostý.
Je tu maminka a nese vám papání.
Přítomný kondicionál.
Gioio, umyj si ručičky!
Gioio, kde se vlastně poznali Rimbaud a Verlaine?
Ty to určitě víš!
V Dutherme.
Čas vypršel. Správná odpověď byla Café Dutherme.
Je pravda, že tohle bylo trochu těžší.
Měla bys jít do televize, když všechno víš,
ne jak tyhle trubky.
Gioio, venku je nějakej kluk...
- Co jsi dělala? - Kdo to je?
Nějaký Alessio.
Pojďte dál. Můžete počkat v obýváku.
Nechcete se posadit?
Nesahat! Je to samý prach.
Gioio?
Ano?
Jsem tady.
Vy někam jdete?
Ne, jenom je mi zima.
Prosím, pojď se mnou.
Už je kotník lepší?
Jo, je to mnohem lepší.
Fandíte Juventusu?
Samozřejmě.
- Jak jsi našel můj dům? - Začneme v pondělí?
- S čím jako? - S doučováním.
Mohla byste mi pomoct. Učíte francouzštinu.
Ano, jistě.
V pondělí musím vzít tátu k zubaři...
Ne, k fyzioterapeutovi.
A co takhle středa?
- Ano. - Dobře.
- Sedm euro na hodinu. - Dobře.
Všechno dobrý, holubičko?
- Copak to tam děláš? - Všechno v pohodě, mami.
Na shledanou.
Ale neříkejte nic Giavarové.
Je to naše tajemství.
- Na shledanou. - Mějte se.
Gioio.
Proč jste se tam zamkli?
Promiň, domlouvali jsme se na doučování.
Vůbec jsi mi neřekla, že zase někoho doučuješ.
A co je to za kluka?
Řekla bych, že si dělá, co se mu zachce.
- Opakuje ročník. - No jasně, že opakuje.
Jen mu pomůžu. Nic zvláštního.
Je vidět, že se mu vůbec nechce učit.
Mně ale přijde docela snaživý.
- Ale jdi. - Kalhoty samá díra.
- Není on na kluky? - Má přítelkyni.
Tihle jsou ztracení, nikoho nemají. Jsou bez Boha.
Ježišikriste.
Máš moc velký srdce, holubičko. Pořád jen dáváš a dáváš.
- A bude ti platit? - Jo.
- Dává mi 12 eur za hodinu. - Dvanáct?
Koneckonců, konej dobro a zapomeň.
Konej zlo a lituj toho.
A sundej si ten kabát.
Marrákeš.
Myslíš, že v Marrákeši je moře?
- Ne. - Ale jezdí tam všichni.
Chorvatsko.
Ty ty země střílíš od boku.
Tam si nechám spravit zuby.
A za čí prachy?
- Za tvoje přece. - No jasně.
Máš nádhernej úsměv.
Kam jdeš?
Carlo, slez dolů. Vždyť si ublížíš.
Tvoje máma.
Měl to být aperitiv, a je z toho celá show.
- Jak se máš, princezno? - Dobrý.
K narozeninám nám strejda dá zájezd do Chorvatska.
To se uvidí.
Prostě to tak je.
- Seš zase namazaná, co? - Ne, jsem úplně v pohodě.
Alessio.
Co jsi to provedl s tou Cosimovou klientkou?
S jakou?
Přišla mě nečekaně překvapit do salonu.
Elena říká, žes ji zablokoval.
Jak zablokoval?
Takhle se přece k lidem nechováš.
- Nemůžeš se s ní usmířit? - Jo, usmířit se...
Samozřejmě tu není vůbec nic k jídlu.
Není tu vůbec nic k jídlu.
Dej mi nějakou kačku a máma ti nakoupí.
Musíme jít, už je devět.
Kam?
Kam jdete?
Nepřiprav mě o Elenu, je to moje nejlepší klientka.
Já si dělám, co se mi zachce!
Jak to bude dneska večer?
Jak to bude?
Budeš jenom tancovat.
Jako obvykle.
Čau.
Co je?
Spi dál.
Kolik je hodin?
Dáš si kafe?
Přesvědčila jsem Claudia, ať vezme ten byt.
Ten velkej.
Jasně.
Jak to myslíš?
Víš, jako co mi občas připadáš?
Jako co?
Jako retardovaná.
- Cos to řekl? - Že jsi retardovaná.
Pozor na pusu, když se mnou mluvíš.
Seď rovně. To se nedělá.
Takhle.
Dobrý večer.
Cestu už znám, děkuju.
Nezamykejte se, holubičko.
Posaď se.
Nejsi už trochu stará na to, abys bydlela s rodiči?
Promiňte, byl jsem moc familiární.
Ale můžu vám tykat, že jo?
Můj otec je nepohyblivý a má Alzheimera.
Nevěří pečovatelkám.
A co tvoji rodiče?
- Jak to jde doma? - Žádný "doma" nemám.
Jak to myslíš?
Otec od nás odešel, když mi bylo šest.
Ani nevím, kde teď je, nikdy neplatil alimenty.
Moje matka dělá služku v supermarketu.
Vypadáš dost naštvaně.
Ne, nejsem naštvaný.
Jsem na to zvyklý.
- Na co? - Na to nic.
Na co asi?
Jak z toho nic
uděláš něco víc?
To nechápu.
Alessio, rodiče nejsou nikdy dokonalí.
- Jsou jako my. - Ne, já nejsem jako oni.
Někdy ti odpuštění pomůže.
- A ty jsi svým odpustila? - Prosím?
Jsi zavřená v týhle krásný kleci, holubičko, a bůhví, kam dali klíče.
Jsi tu za pečovatelku a mluvíš o odpuštění?
Já tenhle dům miluju.
Miluju svého otce, miluju matku.
Musím být vděčná, jsem vděčná,
za všechno, co mám, každičký den.
- Hodina skončila, můžeš jít. - Promiň mi to.
- Odejdi, prosím. - Nevím, co mi to přelítlo přes nos.
- Tohle se nedělá. - Máš pravdu.
To se nedělá. Cítíš?
Cítíš, jak mi silně bije.
To nikdy nedělá.
Občas mi připadá, že jsem už mrtvý.
Takže ten byt nevezmeš.
Neprosila jsem tě, abychom spolu bydleli.
- Říkal jsem, že můžem k mojí matce. - K tvojí matce? Já?
Je mi z toho místa na blití.
Smrdí to tam, je to starý a vlhký!
Jen na pár měsíců.
Byt se přece nekupuje ze dne na den, sakra.
Kde jsi byl?
Venku.
Tohle ti udělal Cosimo?
Líbí?
To jsem si udělal sám.
Asi jsi slyšel, s bytem to bude ještě chvíli trvat.
Nikdy sis neuměla vybrat pořádnýho chlapa.
Ale já mám tebe.
Já chci jenom tebe.
Ty jsi moje mistrovský dílo.
Ty přece víš, že všechno, co dělám, dělám jen pro tebe, že?
Já vím.
Všechno nejlepší.
Myslel sis, že jsem zapomněla, co?
- Jo, to jsem si myslel. - A vidíš.
Co to je?
Otevři to.
Abys je už nemusel krást.
A ten opravdovej dárek, ten velkej, ten ti dáme s Cosimem.
Brambůrky.
Děkuju.
Proč jsi studovala francouzštinu?
Já nevím.
Vždycky se mi líbilo, jak jemně zní.
Je to taky jazyk Stendhala, Flauberta.
Těch velkých příběhů.
A co ten tvůj?
Co já s tím mám společného? Můj příběh přece není důležitý.
A proč to říkáš?
Všichni přece můžou být důležití, ne?
Líbí se ti?
Dal mi je otec.
Jako dárek k promoci.
- Určitě jsi to zvládla na výbornou. - Jo.
Jsi dobrá.
Sleduj to se mnou v textu.
Strana...
205.
"Země, načervenalá
jako tabákový prach,
tlumila zvuk kroků,
a postupující koně
špičkami podkov
postrkovali před sebou
spadlé šišky.
Koně oddechovali,
kůže sedel vrzala.
Jakmile vešli do lesa,
objevilo se slunce."
Copak?
Chci něco vyzkoušet.
Jenom trochu.
Zbláznil ses?
- Jenom trochu. - Ne!
- Jenom trochu.
Podívej. Jenom trochu.
- Jak to, že máš rtěnku? - Musíš být zticha.
Nebo se rozmaže.
Otevři.
Proč mám rtěnku?
Proč?
Protože se někdy převlíkám.
Takhle mě nikdo nepozná.
Jak to myslíš, převlíkáš?
Za ženu?
Jako sen.
Gioio, máš toho ještě hodně?
- Večeře je hotová. - Už jdu.
Stigmata.
Nechceš tu zůstat na večeři?
Jo.
Almanach víry.
Otce Nicolase.
Dobré, že?
Moc děkuju, je to výborné.
K tomu masu máme i omáčky.
Jestli máte chuť.
To je originál od Valestriho?
To nevím.
Máme ho odjakživa.
Vy ho znáte?
- Dovolíte? - Prosím!
Ano, je tu podpis. Je to Valestri.
Tohle je evropská avantgarda 20. století.
Dají se tu poznat typické rysy fauvismu.
Páni, klobouk dolů.
Můj otec má v Miláně uměleckou galerii,
vyrůstal jsem mezi obrazy.
Víte, že Alessio taky nádherně kreslí?
- Kde jsi to viděla? - Ve tvém sešitě.
Minule, když jsem opravovala cvičení.
Jediná umělkyně je tady paní Gisella,
která určitě dělá nejlepší vařené maso v celém Piemontu.
Nepřehánějte.
Gioio. Tady jsi.
Vyděsila jsem tě.
Zamyslela jsem se.
- Jak se mají vaši? - Dobře.
Pozdravuj je. Už jsem u vás dlouho nebyla.
Chtěla jsem tě poprosit o laskavost.
S Ernestem jsme si chtěli udělat víkend v Ligurii.
Našli jsme tam nádherné místečko.
Bylo by to od čtvrtka do soboty. Nemohla bys to za mě vzít?
Ano, jistě.
Promiň, musím si odskočit.
Za chvíli nám zvoní.
Tak se pak domluvíme.
Pardon!
S dovolením!
Alessio, už ti volám celý týdny,
proč mi to nebereš?
Doma na tebe čeká paruka z pravejch vlasů.
Prosím, tohle mi nedělej.
Cosimo, nevím, co mám s touhle barvou dělat.
Už jdu.
Čeká tu na mě zákaznice. Zavolej mi.
Byl to chlapec...
Byl to chlapec klidné povahy.
O přestávkách si hrál.
Pilně se učil...
Pilně se učil,
vždy pozorný...
Znovu.
Jsi na mě naštvaná?
Co to povídáš?
- Dáme si pauzičku. - Ne.
Ne!
Dneska na tomhle úplně ujíždím.
- Znáš to? - Ztlum to!
Moje máma zrovna odpočívá.
Tu si pamatuju.
Jasně, že jo.
Jsi dobrej.
Pět let jsem chodil na tancování.
To je nádhera.
Máš talent.
- A pak? - Co pak?
Pokračoval jsi?
- Měl jsem na práci jiné věci. - To je škoda.
Umělecký talent je dar,
neměl by se jen tak promarnit.
A co umíš dělat ty?
Já nemám k ničemu žádný vlohy.
Určitě je něco, co umíš dělat jenom ty.
Napočítám do pěti,
a jestli tě nenapadne něco, co umíš dělat jenom ty,
odejdu a už se nikdy nevrátím.
- Jedna. - Alessio, no tak.
- Posaď se. - Dva.
Alessio.
Tři.
Vždyť nic...
Čtyři.
Jako malá...
Jako malá?
Uměla jsem odříkat
modlitbu za odpuštění jedním dechem.
Opravdu?
Tak mi to předveď.
Ne, dělala jsem to jako dítě pro tátu.
Teď se za to stydím.
- A teď to uděláš pro mě. - Ne.
Tak fajn.
Počkej.
Tady.
Dělej.
"Můj Bože, lituji svých hříchů a trpím,
protože jsem si zasloužila Tvé tresty,
a ještě více lituji, že jsem urazila Tebe, dobrého Boha hodného mé lásky.
Slibuji, že s Tvou svatou pomocí už Tě nebudu urážet
a že se vyhnu příležitostem k hříchu.
Pane, smiluj se a odpusť mi. Amen."
Znova.
"Můj Bože, lituji svých hříchů a trpím...
- Takhle to nedokážu. - Pojď se mnou.
Koukej na mě.
Co to děláte?
Tancovali jsme.
Tak už půjdu.
Obuju se.
Dnes, 21. listopadu, na Světový den stromů,
jsme hrdí, že můžeme přispět svou malou troškou
k obnově naší planety zasazením 20 topolů.
A úplně stejně
se snažíme zasít do našich studentů
semínko živého a čistého svědomí.
Benedetti.
Připadá vám to tady vhodné?
Okamžitě to típněte.
Děcka, vracíme se zpátky do školy.
Kudy se jde, nám řeknou lesníci.
Pojďte za mnou.
Tudy.
Děkuji.
Transakce zamítnuta. Zkusíte to znovu?
To není možný.
Bude to připojením, zkuste to znovu.
Nebo máte jinou kartu?
Ne, nechám to být.
Neuvěřitelný, to je zázrak.
- Pokud je to z tvojí vlastní hlavy. - Mám to napsat znovu před váma?
Bral mě sem můj táta.
Je to jediná slušná vzpomínka na něj.
Je to nádhera.
Pojď.
- Musíme slavit. - Jo?
- Dostal jsem dvojku z písemky. - Dvojku? Jsi šikula.
Příště ale musíš dostat aspoň dva s hvězdičkou.
Monica Vitti, koukej.
Dva s hvězdičkou.
Víš, kdo to je, ne?
To je jedno.
Běž dolů, ať tě můžu vyfotit.
Přesně tam.
- Sem? - Jo.
Trochu se hýbej, dělej něco.
Jako co?
Já nevím.
Zvedni jednu ruku.
Ukaž na ni.
- Nerozumím ti. - Ukaž na ni.
Koukej na mě.
Bacha, Gioio!
Ty jsi ale citlivka.
Přelož to, co jsme si právě přečetli.
Takže...
Potřebovala...
získat z těch věcí
nějaký...
nějaký druh osobního prospěchu.
A...
odmítala jako zbytečné
všechno to,
co nepřispívalo
ke konzumaci...
K nasycení.
K okamžitému nasycení jejího srdce.
Dobře.
Skvěle.
- Alessio. - Promiň.
Pokračujeme?
Chci ti něco ukázat. Pojď se podívat.
Koukej.
- Koukej na tu pláž. - Krása.
Kde to je?
V Monte Carlu.
To je Jonathan, můj kámoš z Rivaroly, byl to úplnej lúzr.
Otevřel si tam realitní agenturu, šlápl na to a bum.
Za čtyři měsíce vyletěl nahoru.
Listuj.
Podívej se na ten život.
Chci udělat úplně to samý.
Chci tam odjet a otevřít si vlastní agenturu.
Už pro ni mám i jméno: Sater.
Sater Corporation.
Dobrý, ne?
- Můžu? - Jo.
Panebože.
Tolik jasmínu.
Jako u mojí babičky v Cinque Terre.
Večer jsem se v něm schovávala,
abych nemusela jít spát.
Naši ze mě byli úplně zoufalí.
Krása.
Pojedeš tam se mnou?
Já?
Ty.
Jo.
Proč jsi tak smutná?
Ne.
Ty se mi vyhýbáš?
Mluvím s tebou, blonďáku!
Už měsíc ti volám, a ty to nebereš.
Učím se, nechci znova rupnout.
Myslíš, že jsem úplnej blbec?
Změnil sis barvu. Kdo ti to dělal?
- Koukej na mě! - Ztiš se.
Taháš se s tou šeredou s brejlema? Já vás viděl!
Ty s ní jako fakt spíš?
- Na to musíš mít odvahu! - Seš nemocnej!
Ne, to ty jsi klesnul takhle hluboko.
Já že jsem nemocnej? Já?
Ty a sacharidy? Co se to proboha stalo?
Tak povídej.
Musíš mít s Alessiem trpělivost.
Včera večer jsem vás slyšela.
A kvůli tomu jsi mě chtěla vidět?
Jsem úplně na dně, tentokrát mi musíš pomoct.
Mám se salonem moc výdajů, teď musím dělat i rozvody.
Rozvody?
A co ty vaše kšefty?
Ty věci, co děláte s Alessiem?
Jaký věci?
Sám to víš.
Tvůj syn se teď osamostatnil.
Minule jsem ho viděl s takovou starou šeredou.
Cosimo už vyšel z módy.
Promiň.
Copak?
Zavatelliová chce jenom tebe.
Hrozně řve, slyšíš?
Zkus tu ženskou nějak uklidnit. Už jdu.
Nemůžu se vzdálit ani na chvilku.
Takže, Carlo...
Můžu ti dát jen tohle.
Čau, lásko moje.
Na Juventus.
Na zdraví.
Pěkný.
Ta barva ti sekne.
Proč tu vlastně jsme?
Trochu jsem přemýšlela...
o Sater Corporation.
- Jmenuje se to tak? - Jo.
A?
A...
Co by se tam mělo dělat konkrétně?
- Bavíme se o tom vážně? - Jen tak, pro představu.
Jonathan říkal, že by mi s tím pomohl.
Něco už jsem si dal stranou, ale...
pořád je toho potřeba dost.
Kolik?
Docela dost.
Proč tak koukáš?
Mám něco málo našetřeno.
Tak ty ještě žiješ.
Dobrý večer.
- To je ta ode mě? - Nesahej na mě.
- Cože? - Co se děje?
Nevidíš, že tu s někým jsem? Zmiz.
Dejte si pozor.
Kdo to byl?
- Blázen. Pojďme pryč. - Ne, vysvětli mi to.
Zaplatím a jdu si zakouřit.
Tohle už nikdy nedělej.
Pusť mě, ty zmetku.
- Zavolám policii. - Policii?
Víš vůbec, kolik mi bylo, když jsi se mnou spala?
Půjdeme to policii říct pěkně spolu?
Gioio!
Zastav se, prosím.
- Na co si mám dávat pozor? - Na nic.
Říkala, že si mám dát pozor.
Chci vědět proč. Mám na to právo.
Je to blázen, je to dávno pryč. Nic to neznamená.
Je to kamarádka mojí mámy, dávala mi dárky.
- Vidělas jí to na očích? - Ne.
Byl jsem ještě dítě.
Nevěřím ti.
Je mi líto.
Gioio.
Je to pravda.
Ústa, která lžou, zabíjejí duši.
Není to lež, přísahám.
- Je to pravda. - Ne.
Je to pravda.
Tohle si už nikdy nedovoluj.
Mám 220 tisíc.
V bance mám 220 tisíc.
Stačí to?
Jo.
- Nemusíš to dělat, když nechceš. - Musíš si ale dávat pozor.
Pojď.
Panebože, panebože.
Panebože.
Líbí?
Hrozně.
Vypadá jak jeho bába.
Trochu se projdeme.
- Dáš mi ho? - Jasně, tady máš.
Čumáčku.
Tobě tak silně bije srdíčko.
- Jak mu budeme říkat? - To nevím.
Nestydíš se?
Za koho?
Jsi normální?
Ptala jsem se, jestli tě mám hodit domů.
- To fakt není nutný. - Chci vidět, kde bydlíš.
A Chérie taky.
Budu jí říkat Chérie.
Tak jo.
Hlavně se neboj.
Díky za dnešek.
- Kdo to je? - Dobrý večer.
- To je Carla. - Aha.
Co to říká?
Dobrý večer.
Zase jsem si zabouchla klíče.
Nepředstavíš mě, ty nevychovanče?
Jsem Alessiova máma.
Dobrý večer.
Jsem Gioia Montefioriová.
Těší mě.
Doučuje mě francouzštinu.
A co tu děláte takhle pozdě?
Trochu jsme se zdrželi, měl jsem moc úkolů.
Je to tak.
Tak jo, díky moc.
Nechcete jít k nám nahoru?
Nabídnu vám nějaký likér.
Ne, ne, Carlo. To radši ne.
Ne, děkuju. Jste moc hodná.
- Nechci vás rušit. - Vůbec nerušíte.
Na tom trvám.
Přivezla jste ho až sem, nechte se pořádně odměnit.
Ty jsi ale krásná, Chérie. Krásná, krásná.
Tvoje máma je krásná.
Jak má trochu peněz, jde na botox, a pak brečí, že je na mizině.
Botox?
Jo.
Nevím, co to je.
Mám tu tři giny s tonikem.
- Je v tom alkohol? - Málinko.
Radši ne.
Ještě musím řídit.
To se urazím.
A prosím, tykej mi.
Jeden lok.
Na Alessiovy pokroky.
- Dělá pokroky, že jo? - Jasně.
- Nebo vyhazujeme peníze? - Vůbec ne.
- Dostal dvojku z písemky. - Dvojku?
Dvojku?
Výborně.
Ty kruhy pod očima.
- Ale vy, paní... - Paní?
Ne, promiň... ty.
Kolik ti vlastně je?
Vůbec si to nedokážu představit.
Hádej.
Třicet?
Jasně, třicet.
Míň? Nebo víc?
Ty mlč, bavím se s novou kamarádkou.
O trošičku víc.
- Jen o trošku. - Třicet osm.
Ale je to tajný, neříkej to.
Jsi krásná.
Já?
A ty...
Máš v sobě skvělou energii.
Škytavka.
Je 11, už musím jít.
Doprovodím tě.
- Počkej. - Na shledanou.
- Neřekla jsi mi, kdy ses narodila. - 9. března.
Já věděla, že jsi Ryba.
Snílek?
Ráda si čteš, viď?
To máš štěstí, je rok Ryb.
Přijde velká láska.
Dobrou noc.
A ještě jednou díky.
Dobrou.
Chérie.
Zapomněla jsem na Chérie.
Tak dobrou.
- Díky. - Ahoj, Gioio.
- Bože, mami... - Je sympatická, co?
Oblíká se trochu zvláštně,
ale je vidět, že tě má ráda.
Jo, je to hodná ženská.
- Možná by nám mohla pomoct. - Ani s tím nezačínej.
Počkej.
Dlužíme nájem za tři měsíce.
- Třeba jí to udělá radost. - Já si to vyřeším sám.
Řešíš to dost blbě. Co se stalo s Cosimem?
Jestli jste se pohádali, tak to naprav.
Proč to nenapravíš sama?
Co po mně sakra pořád chceš? Pořád po mně!
Sakra!
- Kam to jdeš? - Mami.
Mám sraz s Paolou, jdeme kupovat dárky.
- Musíme ještě dodělat výzdobu. - Vždyť jsem ti říkala, že už něco mám.
Dodělej to ty. Vrátím se brzo.
Dobrý den.
- Nejsi to ty. - Přesně.
Jak kdo vypadám? Dej mi jméno.
- Nové jméno. - Já nevím.
Jsi...
Regina.
Regina?
Kdo to je?
Kierkegaardova snoubenka.
Ano, to se mi líbí.
Líbí se mi to. A ty?
Kdo jsi ty?
Já?
Já zůstávám Alexis.
Mám pro tebe překvapení, počkej tady.
- Moje krabice? - Ano.
Počkej.
Nejdřív si přečti lístek.
"Unes mě, odvez mě pryč..."
"Utečme."
"Jsem tvá, jsem tvá."
"Všechny mé touhy
a všechny mé sny."
Gustave Flaubert.
Monte Carlo.
Já vím, zdá se to málo, ale je to všechno.
220 000.
- Kdys je vybrala? - Ty nemáš radost?
Mám.
Je to všechno moc rychlý, ne?
Celý život jsem byla pomalá.
Měla bys je vrátit do banky.
Proč?
Nevím, jestli na sebe můžu vzít takovou zodpovědnost.
Říkám to i kvůli tobě.
Ale já už jsem se rozhodla.
Už jsme se rozhodli.
Utečme.
Gustave Moreau.
Gericault.
A byl to Gericault, je to tak!
Ale ne! Byl to někdo jinej!
Gioio, holubičko.
Dobrou noc.
Dobrou noc, mami.
- Mami. - Copak?
Co potřebuješ?
- Všechno v pořádku? - Ano.
Ať se ti něco hezkýho zdá.
Zítra ráno nám povyprávíš.
Pozdravuj tátu.
Dobrou noc.
GIOIA: Kufr mám sbalený. Miluju tě.
Dobrý den.
Cestující zóny jedna, prosím.
Tudy, prosím.
Cestující zóny dvě, prosím.
Cestující zóny tři, prosím.
Poslední výzva
pro let Across Airlines SA9039
do Nice.
Paní Gioia Montefioriová ať se dostaví k východu 18.
Paní Gioia Montefioriová, ať se urychleně dostaví k východu 18.
Madam, nastupujete?
Alessio?
Gioio.
Proč ses zamkla?
Mami,
potřebuju si odpočinout.
Ráno jsi odešla tak brzo,
ani ses nerozloučila. Co se stalo?
- Volala jsem ti, volala. - Nevšimla jsem si, promiň.
Odejdeš za úsvitu, nic neřekneš.
- Vždyť víš, že o tebe mám strach. - Ticho!
Dobrý den, Carlo.
Pamatuješ si mě? Jsem Alessiova učitelka.
- Gioia, jasně. - Jo, Gioia.
A Chérie?
- Kde jsi ji nechala? - Chérie se má dobře, jí.
Ale Alessio?
Co se děje? Měli jsme mít doučování.
Vůbec se neukázal,
nedal mi vědět. To mu není podobné.
Ne, to je mu naopak hodně podobné.
Už dva dny se neukázal doma
a ani nezavolal.
Carlo, asi musíme zavolat policii.
Policie? Akorát mě děsíš.
Ne, on je prostě takový,
když se blíží svátky, má špatnou náladu.
Nechceš mi tu nechat svý číslo?
Jasně.
Tady, prosím.
A taky abych dala vědět škole.
Jakmile něco zjistím,
zavolám nejdřív tobě, a pak do školy.
Díky.
To já děkuju, že se zajímáš.
Hezké svátky.
Hezké svátky tobě i rodině.
Panebože.
Gioio!
Nevíš něco o tomhle?
Výběr před měsícem. Hrozná spousta peněz.
- Nemám tušení. - Co budeme dělat?
- Je to nějaký podvod? - Uklidni se.
Jaký uklidni se? Táta je pro tebe šetřil 30 let.
A ty řekneš, uklidni se?
To bude omyl. Zavolám do banky později.
Později? Hned!
- Ahoj, zlato. - Paolo, ještě že jsi tady.
Gisello, dobrý den. Užili jste si hezké svátky?
- Paolo, musíš nám pomoct. - Dost už, mami!
Řekla jsem, že to vyřeším. Běž pryč!
Cože? Takhle se mluví s matkou?
Co se stalo?
Nic.
Pořád se o všechno bojí, nevšímej si toho.
Minule jsi vypadala dost rozrušeně.
A pak jsem tě ve škole moc neviděla.
Tátovi...
se přitížilo.
To je mi moc líto.
Seš si jistá, že v tom není nic jinýho?
Já už nemůžu, Paolo.
Je mi úplně na umření.
Nikomu jsem to neřekla, nikomu to neříkej.
Co?
Mám strach, že se mu něco stalo.
O kom to mluvíš?
O jednom člověku,
se kterým se vídám.
A nic jsi mi neřekla.
Kdo to je?
Alessio.
Jaký Alessio?
Benedetti.
Čtvrtá B.
Panebože.
Vždyť je to student, Gioio.
- Už je to muž. - Jaký muž?
Vy dva jste spolu něco měli?
Možná jsem těhotná.
Bývá mi dost špatně.
- Těhotná? - Jo.
Zlato, v tvém věku?
Může se to stát, zjišťovala jsem to.
Jak to celé začalo?
Poprosil mě o pomoc s francouzštinou.
A o co dalšího tě poprosil?
O nic.
Dala jsi mu peníze?
Odpověz mi.
Znám ho, je to pěknej grázl.
Není mi vůbec dobře. Chce se mi zvracet.
Kolik?
- Kolik? - On si o ně neřekl.
220.
220 eur?
Tisíc.
220 tisíc? Děláš si srandu?
Ne tak nahlas.
Prosím.
Musíš ho udat.
Myslíš, že má nějakou jinou?
Protože ve škole je holka, co...
Znáš tu holku, co byla...
- Musíme hned zavolat policii. - Jmenuje se Vera.
Ne, Paolo.
Ty tomu nedokážeš uvěřit.
Nedokážeš uvěřit,
že mě miluje
a že s ním možná čekám dítě.
Ty nejsi moje kamarádka.
Kamarádky jsou šťastné,
když jsi šťastná.
Ale ty nejsi šťastná, zlato.
Ty žárlíš.
Jo.
Ty.
Jestli to někomu řekneš, zabiju tě.
A teď zmiz.
Vypadni.
Otevři oči.
Kdo je?
Carlo, to je Gioia.
Otevřeš mi, prosím?
Vydrž chviličku.
Jo.
Dobrý den.
- Kudy jsi vešla? - Dole bylo otevřeno.
Potřebuju s tebou mluvit.
Zlato, zrovna odcházím do práce.
- Přijď večer do supermarketu. - Ne. Jde o Alessia.
Proč?
- Dozvěděla ses něco? - Ne.
- Ozval se ti? - Ne.
Pustíš mě dovnitř, prosím?
Dobře.
Tak povídej.
Byla jsi už na policii?
Ne, chci tak pár dní počkat.
Na co čekáš? Je to už přes měsíc.
- Jak můžeš být tak v klidu? - Nechci zbytečně plašit.
Znám ho, už to takhle udělal.
Říkala jsi, že to bylo kvůli Vánocům, že mu vadily.
že se zase vrátí.
Ale nevrátil se.
Je asi naštvanější než obvykle.
Můžu si sednout?
Ještě než Alessio zmizel,
dala jsem mu
opravdu hodně velkou částku.
Vážně? O tom jsem nevěděla.
Je to tu jiný.
Mám vážně málo času.
Řekni mi, co je s těmi penězi.
- Jsi doma sama? - Jasně.
Alessio!
Kam to jdeš?
Co to děláš?
- Ne! - Ty mě tady okrádáš?
Já tě udám.
Co to děláš?
Já udám vás.
Chci zpátky všechny peníze, do posledního centu.
220 tisíc eur!
- Jinak máte obrovskej malér. - Jak si dovoluješ vlízt do mýho domu?
Proč jsi tak posedlá?
- Co jsi udělala mýmu synovi? - Neudělali jsme nic špatnýho.
My jsme?
Myslíš si, že jste pár?
Ty ses zamilovala?
Nestydíš se?
A ty se nestydíš?
"Copak může žena zapomenout na své nemluvně
a neslitovat se nad synem, který vzešel z jejího lůna?"
Co to tady vykládáš?
Jak si to dovoluješ! Ty a ty tvoje kecy.
Izajáš 49:15, ty hlupačko!
"Copak může žena zapomenout..."
Ty fanatická bláznivko!
"...a neslitovat se nad synem, který vzešel z jejího lůna?"
Vypadni!
- Jsi totálně ubohá! - Chcípni!
Po signálu zanechte zprávu.
Koukej se tu do zítřka ukázat.
Já ty tvoje blbosti platit nebudu, je ti to jasný?
Žer!
Takhle!
Žer!
Juventus vede! Jedna nula!
Obr z Itapitangy nás posílá do vedení!
Jsi to ty?
Gioio.
Volala jsem ti každý den, ale tys to nikdy nebral.
Měl jsem nějaký problémy.
Celé dva měsíce?
Ty si fakt myslíš, že jsem úplně blbá?
Ne, to si nemyslím.
Chci ti to vysvětlit.
Tak mluv.
Viděl jsem se s tátou, jak jsi mi říkala.
Jel jsem za ním do Milána.
Má novou přítelkyni, dům...
- Říkal, ať se vrátím, když budu chtít. - Lháři.
Jsi obyčejnej lhář.
Ne, to není pravda.
Alessio, chci zpátky svoje peníze.
Jasně.
Všechno ti vrátím.
Můžeme se vidět zítra ve tři?
Kde jsi?
- V půl čtvrtý? - Kde jsi?
Ty mě nechceš vůbec vidět?
Ne.
Tomu nevěřím.
V půl čtvrtý na parkovišti u supermarketu, dobře?
Rád tě zase uvidím.
Nebyla to ta banka?
Jo.
Zítra tam mám schůzku, přesně v půl čtvrtý.
No konečně.
Nechali nás čekat víc než měsíc.
Vyřeší se to?
Jistě.
Vždyť jsem ti to říkala.
Náš dům na pláži.
Ty sis namalovala rty.
Jen trochu.
Jak se máš?
Co je to za otázku?
Promiň.
Vypadáš starší.
- Převlíkl ses za slušňáka? - Chtěl bych ti představit...
Slečno Montefioriová, velmi mě těší.
- Advokát Comes. - Neměli jsme tu být jenom ty a já?
Pan advokát se zabývá mediací.
Přesuneme se na vhodnější místo.
Nemám moc času, promluvme si tady.
Ne, potřebujeme soukromí, věř mi.
Je to tak lepší. Nemějte obavy.
Jsme tu, abychom to vyřešili co nejlépe.
Vaše peníze už jsou v mé kanceláři v Rivarolu.
Musíte jen podepsat dohodu,
ve které prohlásíte,
že už nebudete nic požadovat.
Pojedeme mým autem, pak vás zase přivezu.
Cesta tam není vůbec jednoduchá.
Dobře?
Pojď.
Ty kaštany jsou fakt nádherný.
To nejsou kaštany.
Nerozuměl jsem.
Říkám, že to nejsou kaštany.
Já se v tom totiž vůbec nevyznám.
- Můžete prosím pootevřít okno? - Ano.
To víte, že jo.
Počkejte, tenhle krám...
Je to tak dobrý?
Tady jsme měli jet rovně.
Ne, vezmeme to zkratkou.
Alessio, kam to vlastně jedeme?
Řekni jí to. Do mé kanceláře.
Alessio říkal, že učíte francouzštinu.
S francouzštinou jsem spíš...
Ne že bych ji nějak moc uměl.
Jak to je?
Proč jsme tady zastavili?
To je Martino, můj pejsek.
Můj krasavec.
Heleďte, Gioio...
Zapomeňme na to, co říkáte?
Prosím?
Zapomeňte na to. Jsou to jen peníze.
Myslete...
Myslete na rodiče, kteří vás potřebují.
Já vůbec nevím, o čem to mluvíte.
Kde jsou moje peníze, Alessio?
- Poslouchej právníka. - Ne, ty poslouchej mě.
Jestli mi neřekneš, kde jsou mé peníze, udám tě.
Ano, půjdu na policii.
Já vám to vysvětlím. Poslouchejte.
Tohle právně není trestný čin.
Ne?
Své peníze jste mému klientovi darovala
ze své vlastní svobodné vůle
a on je utratil, jak uznal za vhodné.
Já jsem mu je nedarovala, měly to být investice.
Ne, darovala jste je.
Ne, měly se investovat.
Mám všechny ty zprávy.
Zprávy o Monte Carlu, o našich plánech.
Byly to jen výmysly.
Výmysly?
Trochu jste se nechala unést.
- Spletla jste si... - To si nedovolujte!
Spletla jste si románek s...
- To si nedovolujte! - Počkejte, počkejte...
- Kdo to je? - Zklidníme tón.
- Buď se uklidníte... - Vy zklidněte tón!
Rozumíte?
Chci slyšet od tebe, Alessio, kde jsou moje peníze.
Ne od tohohle mafiána!
Kdo je tady mafián?
- Tohle jsem zkazil. - Ty buď zticha!
Chci jí to vysvětlit.
Řekli jsme si, že budu mluvit já.
Ale takhle s ní mluvit nemůžeš!
Nejsem na úrovni paní profesorky?
Omlouvám se, paní profesorko. Tak si to vyřídíš sám?
Přišel jsi mě prosit, abych tě z tohohle maléru vytáhl.
A teď chceš všechno zničit, protože ona něco potřebuje?
Ta by potřebovala paruku s těmi pár chlupy, co má.
Ty jsi takovej blbec!
Kdo jste?
Kdo že to jsem?
Alessio, řekni té paní, kdo jsem.
- Kdo že to jsem? - Kamarád mojí mámy, co občas...
Který si ho občas užije.
Co to sakra meleš?
Omluvte můj slovník, ale mluvím narovinu.
Ale je to tak.
- Užívám si ho. - Nevěř mu.
Ale to byste radši měla.
Utratil všechny vaše peníze a vrátil se ke svému milenci.
Zbylo mi 30 000 eur, ty ti vrátím.
Ach, 30 000 eur!
Taková škoda.
- Všechno jsi zničil. - Nemluv tak.
Hrozná škoda.
Nemluv tak.
Co to děláte?
Dej mi ten krám.
Alessio, tohle dopadne hodně špatně.
Nesahej na mě!
Pomoc!
Dej mi to!
Co chceš dělat?
To jsem já.
"Když jste mě políbil,
vyrazilo mi to dech.
Povězte, pane, proč máte tak smutné oči?
Ztratily snad svou sestru, svou duši?"
NÁŠ DŮM NA PLÁŽI
MÉMU OTCI, POKOJ A KLID
České titulky Anna Jančíková S PRO ALFA CZ, a.s. 2026