Downloaded from YTS.MX
Du danser, ikke sant?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Smil.
Hun danser!
Danser du?
Larissa!
Ser du jenta i rosa, som står i kroken på en bursdagsfest?
Hun heter Larissa.
Her, i april 1994,
da alle i gata vår snakket om verdensmesterskapet,
feiret hun sitt første leveår.
Da hun ble født,
den 30. mars året før,
visste ingen at Larissa
som danset foran høyttalerne
skulle bli Anitta, tidenes største popstjerne i Brasil.
Anitta, jeg elsker deg!
Det syntes ikke.
På den tiden var Larissa bare ei jente fra Honório Gurgel.
Et helt annet sted enn Rio i Bossa Nova og Girl from Ipanema,
som ville bli verdenskjent på grunn av henne.
Hun tok funken og favelaen til verdens viktigste arenaer.
Hvis du ser nøyere etter…
…vil du se at jenta her, jenta fra Honório,
…allerede var annerledes.
Det var en barnefest, full av folk,
men hun var alene.
Som om hun danset, men samtidig så alt utenfra.
Delt i to.
Hun visste ikke at Brasil ville vinne VM, heller ikke at hun skulle deles i to…
…og til slutt ville den store Anitta
savne å stå i kroken på slike fester.
Både kroker på fester og krokene i seg selv.
For alt som var igjen av Lille Rødhette-festen,
var høyttalernes kraft.
Anitta!
Anitta er nummer én…
Sangeren har skapt historie på verdens viktigste musikkfestival…
I begynnelsen kunne ikke radioen spille funk.
Sangene mine måtte høres ut som pop.
-Anitta har vunnet enda en pris. -Hun er på en intens turné.
Hun har holdt mange konserter i mange byer.
Fra utkanten av Rio til verden…
Jenta fra Rio!
-Anitta! -Anitta!
Da Larissa ringte og inviterte meg med på filmen,
var jeg litt forvirret.
Jeg forsto ikke helt hva som skjedde.
-Hun er Anitta nå, ikke sant? -Anitta! Anitta! Anitta!
Hun kan få hvem som helst til å filme. Hvorfor meg?
Men da hun forklarte det, tror jeg at jeg forsto hvorfor.
Du blir med meg og filmer hele greia.
Når Anitta jobber, og Larissa i mitt privatliv.
Alle kan filme…
Anitta.
Jeg tror alle har gjort det.
Men Larissa…
Ikke Larissa.
Fordi jeg trenger noen med mye takt.
Larissa er en hemmelighet som få har tilgang til,
hun viser seg kun til de hun stoler på,
de som har vært med henne siden begynnelsen.
Vi kan begynne når du vil.
Jeg begynner når du vil.
Faktisk tror jeg at jeg er her fordi forvirringen med Larissa og Anitta,
skapning og skaper,
ikke var ordnet i hodet hennes.
Vinneren av VMA er…
Herregud!
Stjernen fra Honório Gurgel har blitt hedret
med prisen for beste latinamerikanske musikkvideo,
på VMA-utdelingen til amerikanske MTV.
Jeg tror hun forsto at mitt perspektiv
og det at vi kommer fra samme sted kunne være nyttig.
Vi er her igjen, Brasil. Vi er her igjen.
I kveld fremførte jeg en rytme
som lenge ble ansett som en forbrytelse i landet mitt.
Jeg er født og oppvokst i Brasils ghetto.
Verden kommer til å få høre mye mer brasiliansk funk,
og dette er begynnelsen. Brasiliansk funk vant VMA. Tusen takk!
Anitta!
Det at jeg er her hvert år
som mitt lands eneste representant, betyr mye.
Tusen takk.
Anitta, se og løft, Anitta…
Det ga mening at hun ba meg filme henne.
Men jeg fikk panikk før vi begynte. Ganske åpenbart, ikke sant?
Tross alt hadde Larissa, den første jenta jeg likte,
nå blitt verdens dronning.
Hun vet det kanskje ikke,
men også dronningen av mitt verste forsøk på kjærligheten.
Meldingen jeg sendte og slettet…
Jeg spurte om du skulle sove der borte.
Jeg ville spørre om du ville komme hit.
Fordi jeg skriver noe sånt, og så sier jeg "takk!"
Herregud, det er siste gang jeg sier noe søtt til deg.
Å nei, jeg irriterer deg igjen.
Jeg tenkte: "Samme faen. Jeg sender den."
Jeg driter i om du føler deg kvalt.
Hei. Jeg er sint på deg. Men jeg kan ikke, kan jeg? La være å bekymre meg.
LARISSA DEN ANDRE SIDEN AV ANITTA
Fordi jeg elsker deg.
UTGANG
-Skal han filme oss? -Vi… ja.
Hold den her. Det er sånn du fokuserer.
Vet du at vi har kjent hverandre siden vi var tolv?
Du tuller.
-Ja. -Ja.
Da vi var unge, jeg var 11.
Og han var 13.
Og så var vi på en rockekonsert…
Og så var han kjempekjekk,
kjempe, kjempe, kjempe…
Han var den kjekkeste gutten i nabolaget, helt sprøtt.
Det var ikke jeg.
Og så… Vent, jeg har vondt i beina. Og han kom for å kysse meg,
og jeg kunne ikke tro at jeg kysset ham,
fordi han var så innmari kjekk.
Og jeg var så stygg! Jeg var så stygg!
Herregud.
Jeg var så stygg. Og han var så kjekk. Jeg bare: "Herregud.
Jeg kysser den kjekkeste fyren jeg noen gang vil kysse."
Jeg var så lykkelig!
Og min venn, som kysset sin venn, ved vår side!
Og jeg bare…
Så, plutselig,
midt i kysset,
kom broren min, Renan…
Renan kom!
Renan kom og…
"Ikke kyss søsteren min!"
Jeg bare…
"Hold kjeft, for faen!
Vet du når jeg får kysse en kjekk fyr som dette? Aldri!
Han er den kjekkeste jeg kan få kysset! Hold kjeft, for faen! Stikk!"
Broren min ble kjempesur og gikk.
Jeg gikk tilbake og sa: "Kom igjen, fortsett."
Jeg begynte å jobbe med henne da hun begynte å synge på spansk.
Jeg var manager for J Balvin,
og vi hjalp henne med sangen "Downtown".
Anitta er den samme overalt.
Hun har den energien. Hun bringer den livsgleden.
Hun får det hun vil ha. Uten tvil.
Hun er ikke redd for å bli såret.
Hun vet at hun kan overleve alt.
Anitta er superhelten.
Larissa er mennesket.
Hun er veldig sårbar.
Jeg filmet henne for første gang, fra baksiden av scenen.
Det er noe helt annet enn jeg var vant til.
Jeg var alltid nær Larissa.
Kom inn.
Å, beklager.
Jeg har ikke introdusert meg.
Jeg heter Pedro og jeg er også fra Honório.
Og litt etter litt begynte jeg å forstå
når Larissa forlater scenen og Anitta kommer inn.
Som dette.
Jeg er her.
Enten du vil det eller ei.
Da hun ba meg være med på denne filmen,
tror jeg hun ville ha en som kjente henne før Anitta.
Jeg sa ja fordi jeg skjønte at hun ville snakke om det,
om den sprø splittelsen.
Og jeg visste at siden jeg kjente henne da,
var jeg en av de få som kunne forklare det.
Kjærligheten jeg føler for henne har ingenting med filmen å gjøre.
Men jeg tenkte at kanskje jeg ville finne mot…
til å fortelle henne om følelsene mine da jeg så henne på avstand.
Å lage en film bringer folk nærmere.
-Jeg er glad du er tilbake. -Jeg også.
Er det fortsatt noe mellom oss?
Vil hun synes at denne vanlige fyren er interessant
etter å ha møtt så mange kjendiser?
Vil jeg kunne filme henne profesjonelt, uten å blande ting?
-Føles det bedre å være sammen? -Jeg antar det. Hvordan det?
Ikke noe.
Eller verre…
Det er flott.
Er hun fortsatt seg selv?
Vil jeg kunne være meg selv?
Selvsagt sa jeg ikke noe om det,
men det var det jeg tenkte da vi gikk inn på dette hotellrommet.
Skal jeg?
Jeg husker at hun likte å si navnet mitt fordi det var bestefarens navn.
Han var også musiker.
Det var han som viste henne musikkens verden.
Pedro! Pedro! Hvor er Pedro? Pedro! Pedro!
-Det er som om jeg har vært borte lenge. -Du var borte lenge!
For meg forsvant det aldri.
Jeg, Anitta, Larissa, og kameraet mitt.
Et kamera som kom for å se én person, men plutselig var det to.
To fantastiske kvinner,
som utrolig nok har vist meg dette,
og nå dere.
-Har du ikke kjæreste? -Nei. Tror du det?
-Ja. -Hvorfor det?
Jeg bare tror det.
Jeg tror du har det, men ikke sier det fordi…
alt handler om kunsten.
-Jeg så kjæresten din på Instagram. -Gjorde du? Hvem?
-Den som er der. -Hvem da?
Den på Instagram.
-Bildet? -Ja.
Vi slo opp for…
…fire måneder siden.
Så du er singel?
-Jeg er singel. Dessverre. -Seriøst?
Seriøst.
Hvorfor skulle jeg lyve?
Ikke vet jeg.
Jeg mener, jeg vet det.
Jeg blir sint når du forteller historier
om da vi var barn, og du sier at du var stygg.
Jeg var grusom!
Gi deg, Larissa.
Jeg var grusom. På skolen sa folk…
Sa vennene dine det?
Da jeg kom inn i klasserommet
latet folk som om de døde fordi nesa mi var så stor.
-Æresord. -Hva?
Folk lot som om de ble kvalt.
Hva slags skole var det?
Faren min strevde med bedriften på den tiden.
Så vi måtte gå på…
…gå på offentlig skole.
Jeg elsket å lære. Jeg var en kjempenerd.
Jeg var redd for å gå på offentlig skole. Jeg bare: "faen, faen."
Det var en missekonkurranse. Jeg tror ikke på tilfeldigheter.
Jeg tror det skjedde for å gi meg denne historien.
Det var en "Vårjente"-konkurranse.
Premien var et stipend.
Så jeg meldte meg på.
Hvorfor vet jeg at jeg var stygg? Fordi jeg ble…
Fordi hele skolen lo av meg da jeg meldte meg på.
Konkurransen hadde et tema,
resirkulering.
Jeg sa: "Mamma, jeg meldte meg på konkurransen,
og jeg må vinne fordi premien er et stipend."
Så mamma og jeg lagde klær av kaffekopper.
Da vi kom dit, var alle jentene stivpynta.
Se på hennes! Det er en Paco Rabanne.
Se på min!
Så mamma sa: "Larissa, la oss komme oss ut herfra."
"Mamma, hva mener du?"
Hun sa: "Nei, nei.
Ser du ikke at de andre betalte en proff
og vi lagde klærne dine selv?"
"Mamma, det spiller ingen rolle. De har ikke det jeg har."
-Hun spurte: "Hva har du?" -Og jeg sa: "karisma".
Jeg gikk på scenen slik.
Som dette.
Som dette. Som dette!
-Jeg har bildene. -Jeg ser det for meg.
-Nei… -Alt.
Jeg har bilder.
Så da klokken var 19.00, begynte mamma å…
Hun var på vei ut.
Hun sto allerede ved døra.
Og damen sa: "Og vinneren er…
Larissa de Macedo Machado!"
Og jeg så på tante og sa: "Sa jeg ikke at jeg skulle vinne?"
Jeg marsjerte ned scenen,
tok båndet mitt, blomstene og stipendet. Jeg fikk gratis utdannelse.
STOLT ANDUNGE BARNEHAGE RIO, 14. DESEMBER 1998
Larissa har alltid hatt en veldig stor personlighet.
Selv som småbarn måtte alt være som hun ville,
det var ingen vei utenom. Hun har alltid vært sånn.
Hun fant på leker. "La oss være sangere,
la oss leke dette, la oss leke teater."
Hun var sjefen, hun styrte alt siden hun var liten.
Sånn!
Gi meg den!
Vi har alltid stått hverandre nær.
Om det var en bursdagsfest, var alle der.
Noe hun alltid sier:
"Vi har alltid vært lykkelige, ikke sant? Med eller uten penger."
Jeg sier: "Det stemmer."
Familie er alt der vi kommer fra. Den er grunnlaget.
Jeg har alltid verdsatt min.
Men Larissa gjør noe helt unikt.
Hei, pappa, god morgen. Står til?
Pappa, jeg drømte at du hadde ryggsmerter og gråt i senga.
Går det bra?
Anitta, tusen takk… Jeg begynner å filme. Er engelsk greit?
-Opp til deg. -Flott.
Så, Anitta, helt fra begynnelsen ville du ha en global karriere,
og du fikk det til å skje.
Savner du noe fra begynnelsen av karrieren din?
Det eneste jeg virkelig savner er nok å alltid være rundt familien min.
-Mamma! -Pappa!
Jeg savner familien min for mye når de ikke er her.
Jeg har en følelsesmessig avhengighet.
Da bestemoren min døde,
begynte hun… Etter ett år,
begynte hun å kommunisere med meg i drømmer.
Hun var min beste venn.
I min religion tror vi ikke at folk dør.
Hun snakker med meg, sier hva som kommer til å skje,
hun forteller meg om fremtiden.
Så hun er bare vennen min og jeg snakker med henne hver gang.
Jeg vet de ikke er døde.
Gråter du fortsatt?
Herregud.
Broren min vet hva jeg tenker. Jeg er så glad i ham og beundrer ham.
Jeg kan ikke tenke meg livet uten ham.
Han er mitt livs kjærlighet. Vi jobber sammen.
Jeg blir med i morgen.
Vi så ikke dette i hverandre.
Men nå vet jeg hvor glad han er i meg, og det er nok gjengjeldt.
Han er alt.
Pappa, jeg er så glad i deg.
Jeg elsker å være med deg. Jeg elsker det. Jeg er så glad.
Når jeg er hos deg, blir livet mitt bedre…
En regnbue dukker opp.
Du er fantastisk. Glad i deg.
Jeg også, kjære. Jeg er veldig glad når jeg er ved din side. Veldig glad, ok?
Jeg er veldig glad i deg også, ok?
Jeg er glad for at du er glad.
Larissa er også veldig nær tantene sine.
Jeg så det i Honório,
og jeg ser det på Instagram, når hun reiser og tar med alle.
-Portugisisk. -Portugisisk?
Jeg vil ha familie og venner på scenen.
Når familien kommer, må du ha det brasilianske flagget.
-Supert. -Vennene mine, og så danser de…
Eller når hele familien er på scenen.
Familien min er her med meg.
Dette er en av mitt livs beste dager. Takk, Portugal!
Jeg tenker fortsatt på hvor mange historier Larissa har å fortelle.
Hva var det igjen?
Da jeg var barn, på kjøpesenteret. De Disney-greiene, Minni, Mikke, Pluto.
-Disney. -Men det var en kø for hver.
Ja.
Og vi kunne ikke stå i køen til Minni, siden den var for lang.
Så vi gikk til den korteste køen, som var for Pluto, for…
Men der ble hun og så på, men hun sa aldri
"Jeg vil ikke." Hun var stille og så på oss,
og vi bare: "Minnis er for lang." Og hun var sånn.
Plutselig, hvor var Larissa?
Det var så mange folk, hvor var Larissa?
Jeg begynte å gråte. "Hun blir kidnappet."
Hun var liten. "Slapp av." Jeg blir alltid for nervøs.
Hun bare forsvant. Hvor var Larissa?
I kø.
Det som skremte oss, var at hun ikke fikk raserianfall,
og sa ikke at hun ville dit.
Nei, hun bare gikk. Det var helt greit ifølge henne.
Og hun bare gikk.
Hun ble oppdratt av tantene og moren, siden de tre jobbet sammen.
Miriam, Márcia og Marília.
Siden Miriam og Mauro ble separert da Larissa var under to
og Renan var fire, kom tantene til unnsetning.
Det er noe med Larissa.
Siden broren var eldre da foreldrene ble separert,
og han så ut til å lide mer enn henne, følte hun seg litt forlatt.
Du vet de som ikke ser ut til å trenge oppmerksomhet,
men kanskje trenger det aller mest?
Og når de ikke får det, blir de tøffere og tøffere?
Jeg tror det var sånn. Larissa er skjør
og fornuftig,
mens Anitta er kjempetøff. Det kan være skummelt.
Men jeg tror begge er veldig romantiske, selv om Larissa gjør det tydeligere
mens Anitta virker helt motsatt.
Og hvem sa at du ikke kan være alt på en gang?
Uansett, for en som følte seg usynlig i hele barndommen,
som hun alltid sier, jeg vet ikke,
jeg tror det er lettere å velge én versjon av deg selv
og senere innse at begge sider kan… Hvordan skal jeg si det?
Sameksistere.
Jeg var usynlig hjemme gjennom hele barndommen.
Moren min aksepterte ikke den jeg var.
Hun syntes jeg burde være mindre.
Mindre?
Skille meg mindre ut, snakke mindre,
være mindre prangende, mindre ekstravagant, mindre…
Hun sa alltid at jeg burde være som broren min.
Broren min var alltid den rolige,
mer som henne. Jeg var mer…
Og jeg ville ikke la være…
Jeg ville være…
Hadde det ikke vært for karrieren, det jeg har skapt som Anitta,
tingene jeg har…
alle gangene jeg har skapt…
historie i hjemlandet mitt, i…
i hele greia,
hadde jeg følt meg verdiløs.
Som om det ikke var noen grunn til å se på meg.
For hvis jeg ikke hadde gjort alt det og blitt Anitta…
…hadde det ikke… jeg hadde vært irrelevant, skjønner?
For sånn var det i hele barndommen.
Mamma, hvordan går det?
Husker du Pedro?
Barndomsvennen min fra Honório? Blond, blå øyne, jeg kysset ham?
Han er her og filmer med meg.
Jeg er så glad i deg. Videoen var fantastisk.
Den var så kul.
Jeg drar tilbake til Miami. Jeg er så glad i deg. Savner deg.
Charlie, kom!
Charlie!
Tror du fugler kan fly så langt og høyt de vil?
Finnes det en grense?
Ja.
Hvor høyt?
Anitta har satt ny rekord
med hitsingelen "Envolver" på global førsteplass på Spotify.
-Hvor er moren min? -Der nede.
-Kan du tro det? -Mamma!
Kan du tro det? Ikke jeg heller. Fortsatt ikke.
Anitta!
-Jeg sa… -Pappa!
Herregud!
-Veldig bra. -Herregud!
-Ja.
-Det stemmer, kjære. -Pappa…
Det er uvirkelig.
-Det stemmer. -Det er uvirkelig.
Det er utrolig.
Nei, den spilte, og så…
For enhver kunstner er den ultimate belønningen
å få gjøre som du vil med kunsten din
og se at verden liker det.
STUDIOOPPTAK FOR "ENVOLVER"
Fantastisk!
-Vakkert! -Ja, det er det.
-Oi. -Det er fantastisk!
Noen sa at det var umulig for brasilianere å ha en internasjonal karriere.
Fordi alle prøvde,
og sist vi hadde det var i forrige århundre med Bossa Nova.
I dette århundret hadde vi ikke dette lenger,
og jeg hadde allerede toppsangene i landet mitt.
Jeg begynte å spørre: "Hva blir det neste?"
Jeg ringte broren min…
"Jeg vil satse internasjonalt med en spansk sang."
Og han sa…
"Hvorfor?
Nå som vi akkurat har brutt fordommene i landet ditt,
vil du begynne på nytt?
Du må begynne fra bunnen,
gjøre det samme du gjorde for seks år siden.
Du har ikke energi til det lenger." Og jeg sa:
"Jeg vil gjøre det."
COACHELLA-DALEN I USA
-Skal vi ha de hullene? -Nei.
Det er en firkant, vi kan ikke flytte den slik.
Kom hit. Jeg skal vise deg hvordan det fungerer.
Jeg vil alltid måtte bære kulturen min
og godta den, for det er der jeg kommer fra.
Hun kjemper for noe som er viktig for henne, og det er den hun er.
Perfekt!
Den første brasilianeren som toppet verdenslisten,
den første brasilianeren som opptrer på Coachellas hovedscene.
Følelsen er at jeg vil fortsette.
Alt er i riktig posisjon, på en god måte.
-Hei! -Vi lever!
Glad i…
Så kult at du har plass til flettene.
Jeg må la håret henge ut.
-Ikke noe tull. -Du må løsne det!
Hva enn du vil. Vi kan henge sammen…
Det blir drinker her etterpå, om du vil.
Du kan røyke, du kan gjøre som du vil.
-Det er som i min verden. -Det er favelaen.
-Vi chiller i ghettoen. -Det er litt rotete…
Høyttalere.
Andre artister har byttet navn
og skapt scenepersonligheter.
Men det som vanligvis skjer er at en av de sidene
slutter å eksistere.
Ikke med henne.
Det er sånn jeg kommer på scenen.
På motorsykkelen.
I favelaene bor noen høyt oppe på fjellet, skjønner?
-Ja. -Vi vil ikke gå helt opp.
Så vi har motordrosjer.
Du betaler et par dollar og de kjører deg opp til huset ditt
og ned på baksiden av favelaen.
-Så du skal ta motordrosje til… -Jeg pleide å dra på jobb med motordrosje.
Jeg vil ha karnevalstil, men ikke for åpenbart.
-Det er tradisjonelt. -Det er Rios…
Ja, et annet tradisjonelt karneval.
Å se Larissa og Anitta eksistere sammen på nært hold…
Vi var i California og i Honório samtidig.
Begge to på verdens viktigste musikkfestival.
-Det er din første gang på Coachella? -Ja, jeg er…
Drittredd.
-Er du drittredd? -Ja.
I dette øyeblikket
er jeg den redde.
Redd for å gi meg til en kvinne som kanskje er mer vant til det store livet
enn det lille livet.
Når du er en kvinne i showbusiness…
Hjelp meg å ta på denne.
Hvis du ikke har en showbiz-mann,
blir det litt vanskeligere for deg.
Det er en jobb.
Hvem skal du danne par med? Hvor skal dere dukke opp sammen?
Har du skøytene mine?
Blir du ikke kald i de klærne?
Og jeg forsto at selv om jeg ville ha den historien for meg selv,
er jeg ikke skapt for det.
Her, se.
Så du ikke fryser.
Ser du at jeg liker å ta meg av de jeg er glad i?
Jeg forsto at det er slik det blir
når jeg liker noen, jeg skal være med en som er bra for meg.
Enten det er kelneren,
bilvakten,
dørvakten…
Det spiller ingen rolle.
Vi må gå helt til inngangen.
La oss…
-Det dekker hodene våre. -Ser du? Jeg ser ikke.
-Jo, nå kan jeg det. -Hvor? Ser du nå?
Ja.
Det er sprøtt.
Hvis en mann gikk ut med ei vakker jente fra landsbygda
og fyren er rik og berømt, ville alle sagt:
"Å, så koselig.
Han er sammen med ei snill jente fra landsbygda."
Men hvis en kvinne blir sammen med en vanlig fyr
med en vanlig jobb:
"Du burde være med en fyr på ditt nivå. Han er ikke bra nok."
Det er som om mannen avgjør hva du er verdt.
Kommer du ikke?
Skal du ikke legge deg?
Jo. Jeg skal bare dusje først.
Da vasker jeg deg.
-Hva? -Jeg skal vaske deg.
Så du ikke lukter som…
Hvor er den? Kom hit.
Bare litt for å bli kvitt denne ekle sigarettlukten.
Ok.
Vent, jeg tar meg av det. Kom igjen.
Kom igjen!
Kom igjen.
Du er full av tatoveringer, ikke sant? Men du lærte aldri å dusje.
-Kan jeg vaske deg? -Nei. Jeg kan å dusje.
Ja vel.
Nei, jeg kan å dusje. Det er du som ikke kan det.
Anitta!
Se, Anitta er her!
Bank, bank.
Jeg kan ikke!
-Anitta. -Jeg kan ikke være Anitta med deg, dust!
Jeg må bli full i kveld, ok?
-La oss begynne å drikke! -Jeg begynner. Gi meg den.
-Voksenunderholdning, da? -Jeg gjør det!
Se, vi har Don Julio Rosado.
Oi!
Vi har…
Husker du da det bare var oss to?
Jeg husker det.
Så vi snakket på en viss måte?
Ja.
Så du ikke hvordan jeg forandret meg da de andre kom?
Når de kommer inn
og jeg vil ikke vise mitt ekte jeg…
…endrer personligheten min seg.
Og noen ganger spør jeg meg selv "Faen…
Hvorfor er jeg plutselig sånn?"
Og jeg vet hvorfor,
men det er ikke noe jeg kan kontrollere.
Hvorfor tror du det skjer?
Fordi jeg er redd de kommer til å dømme meg, tror jeg.
-Jeg er sulten. -Står til?
Hei, Pedro.
Hei!
-Jeg skal fortelle deg en hemmelighet. -Si det. Jeg filmer, ok?
Pedro, du er så kjekk når du holder kameraet.
Var det Anitta? Eller Larissa?
-Vel? Svar. -Jeg er så sint!
Vil du svare senere?
Anitta, så klart. Jeg ville aldri sagt det.
-Men jeg tenker det. -Jeg vil høre om dette senere.
-Hva? -Jeg vil høre om dette senere.
Ja. Hei, alle sammen!
Vi er så glade for å være her. Klare?
-Orkanen kom, ikke sant? -Ja, i dag kom du.
Jo mer ille til mote jeg er når jeg gjør noe som Anitta,
jo sterkere kommer Anitta til meg.
-I kveld mener hun alvor. -Hun kommer tidligere, sterkere, med mer…
Bare ute av kontroll.
Når vi kommer hjem, vil du klemme meg…
-Selvsagt. -…om jeg friker ut?
Å, lett.
-Du gjør det nå, selv uten krise. -Ja.
Da jeg kom for å filme Larissa,
var min største utfordring å skjule følelsene mine.
Å late som om jeg bare fulgte nabojenta som hadde blitt popstjerne.
-Vet du hvem sin veske det er? -Hvilken?
Hvilken veske?
-Den? Nei, jeg vet ikke hvem den er sin. -Den tilhørte Carmen Miranda.
Du store.
"NATTVESKE"
Jeg skjønte fort at nærheten vår var som før.
Forskjellen var at plutselig føltes det som en kjærlighetshistorie.
Ferdig. Vet du hva jeg skal gjøre?
Gjett.
-Utrolig. Herregud. -Skru av lyset.
Er det en drøm?
Ikke gjør noe. La meg lukke denne. Se hvor mørkt soverommet blir.
Herregud.
Tror folk jeg er jævlig usikker?
Tror du de finner det ut nå?
Jeg tror det.
Samme her.
Ingen ser nok for seg at jeg tror alt suger,
at jeg suger, at ingen vil se meg,
at alt suger, at ingen vil like det,
at ingen kommer til konserten.
Det tviler jeg også på.
Da Larissa sa det, før hun la seg,
at hun blir usikker før hun går på scenen, følte jeg meg så villfaren.
Hva skjer, Rio de Janeiro!
For da dagen begynte,
aktiverte hun en ubrytelig sjefsmodus.
Når hun opptrer, har hun to kanaler på mikrofonen.
Én til å synge og én til å snakke med mannskapet.
Dette er fantastisk!
Kom og ta av vingene.
Hun styrer hele operasjonen.
Jeg skal ta sirkelen nå.
Hun kan være på scenen og se noe og gå tilbake til teamet sitt.
Jeg er redd denne gamle damen blir knust
på rekkverket der. Få henne hit, på første rad.
Hun ser alt på en gang, og hun registrerer det…
Hør etter, byvakter!
Han ranet en fyr som var der borte
og gikk den veien.
Jeg så det. Han ranet ham og dro den veien.
Hun er ikke fornøyd med å bare være kjendis.
Hun sitter ikke på gjerdet, om det er en trio eletrico eller et valg.
Det er frihet i at hun godtar seg som hun er, uten å unnskylde.
Det gjør henne så utrolig mektig
og umulig å kødde med.
Seks, sju, åtte, én.
Sju, åtte, åtte, klapp. Én, to, tre,
fire, fem, seks, sju, åtte. La oss gå.
To, tre, ned.
Fem, seks, sju, åtte. Én, to…
Og de ble ikke der for å sjekke. De så ikke på prøven.
Så jeg lurer på, med så mange på teamet mitt,
hvorfor er det nødvendig for meg,
Anitta, musikeren, å tenke på dette nå
og forstå dette problemet og at det finnes
fem minutter før prøvene.
Jeg vil vite hva svaret på det er.
Kameraet fanget en blanding av artist og produsent, samtidig.
Fordi hun ser på alt.
Det er alltid den samme dritten.
Jeg lurer på hvorfor, når jeg gjør mitt i Brasil med mitt folk,
med mitt team, med min organisasjon, at det ikke skjer slik.
Jeg er lett å jobbe med.
Jeg har ingen forespørsler. Jeg ber ikke om en dritt.
Det er lett.
"Hva vil du ha?" "Det du kan skaffe."
"Hvordan vil du ha det?" "Slik det er best for alle."
Alltid sånn.
Det er så jævlig lett.
Et spørsmål.
Føler Larissa det når du bruker Anittas energi?
Som… rekyl fra en pistol?
Ja, jeg mener… Jeg føler det først når jeg kommer hjem.
Jeg kommer hjem og det er som…
som om jeg har torturert meg selv.
Står til, Pedro?
Våknet du nettopp? Vekket jeg deg med lyden fra det som falt?
Kom igjen. Nok en av Larissas historier.
Det var en gang Larissa skulle på Grammy-utdelingen.
Larissa begynte å sminke seg selv like før hun dro.
Noen ringer deg.
Jeg skal ikke gråte
Jeg vet ikke om jeg skal le eller gråte.
Snart skrubber jeg alt av ansiktet og sier: "Jeg gjør det ikke mer."
Jeg blir nervøs når du ser på meg sånn.
Jeg skal få det til på et vis, og vi går ut, og jeg skal være nydelig.
Alle vil si: "Du ser fantastisk ut."
Jeg bare: "Ja, det gjør jeg. Takk."
Og det blir kveldens oppsummering.
Folk dør av sult og her er jeg bekymret for noe så dumt.
Livet mitt er veldig interessant. Det skjer alltid mye.
Så du ender opp med å ville snakke om alt det.
Skjønner? For å vise alt det.
Og det får det til å se ut som Larissas liv ikke er interessant.
Fordi det ikke skjer like mye,
ikke så mange vendinger, problemer som må løses og så videre.
Så hun forsvinner litt. Du glemmer å snakke om henne.
Det skjer med meg også.
Jeg glemmer henne fordi livet hennes er mindre intere…
Ikke mindre interessant, men mindre fullt av informasjon.
Jeg har allerede mista laderen. Akkurat nå vil jeg ikke være Anitta.
Hvorfor? Fordi jeg vil gå ut
uten å måtte bekymre meg for hvor.
Jeg vil dra dit jeg vil.
For hvis jeg drar til dit, vil de si at det ikke er bra for meg,
fordi det ikke er bra for meg å være der.
Og om jeg drar dit, må jeg unngå gata.
Jeg vil være på gata.
Har du bluetooth? Har du bluetooth, min venn?
-Hvem er dette? -Carmen Miranda.
-Vet du ikke hvem hun er? -Nei.
La oss ha et lærerikt øyeblikk for vår venn
som ikke vet hvem Carmen Miranda er.
Carmen Miranda var den første brasilianeren
som ble berømt utenfor Brasil.
Vet du hvilken annen brasilianer som har oppnådd noe lignende?
Gjett hvem.
Hva syntes du om i kveld?
Vel…
vi hadde det gøy.
Folk er alltid redde for å fortelle meg ting…
-Hva da? -…og spørre meg om ting.
De tenker: "Å, hun er Anitta, jenta som danser og twerker."
Og når det er på tide å ha sex, bare:
"Herregud, jeg kan ikke…
Jeg må oppfylle forventningene, fordi hun er så berømt,"
og så får de den ikke opp.
Det føltes vondt i begynnelsen,
jeg ble så utrolig trist.
Fordi ingen klarte å være med meg sånn.
Og jeg tenkte :"Faen, hvorfor skjer dette alltid med meg?"
Jeg oppførte meg som et offer. Nå sier jeg bare: "Åh.
Hvis du ikke takler det, var det ikke ment å skje."
Det holder.
Jeg skrur det av.
Ok. Hva er favorittsangen din?
-Se. -Kommer du til å like den? Jeg tror det.
Jeg er nesten sikker på det.
Er dette sangen du hadde hørt på
resten av livet om du måtte velge én?
Ja. Kan du fortelle meg din?
-Min? -Ja.
Jeg skal si det.
Dette er favorittsangen min.
Denne.
Vent.
Da jeg var tenåring,
så jeg en film.
Jeg husker ikke hva den het,
men jenta synger denne sangen, og det var sånn
romantisk, en kjærlighetserklæring.
Jeg har alltid vært så romantisk,
et annet meg ingen kjenner,
den jeg er her,
hun er den tåpelige romansen du allerede kan se.
Slik ble den favorittsangen min.
I hele verden.
Er du trøtt?
Jeg er full.
Her i…
Det var en gang.
I eventyret jeg fant på.
Noe av det jeg beundrer mest ved Larissa, er at hun er veldig spontan.
Alt ved henne er ekte.
Hun kan le og gråte på mindre enn ti sekunder.
Som forførelse og pyjamas.
Hun er scenen og en støttende skulder samtidig.
Hun er dyp, en spøkefugl,
verdens dronning, og ingen jeg kjenner bryr seg like mye om andre.
Jeg lurer på hvordan slike motstridende ting får plass i én person.
Den dagen spurte jeg henne hvorfor hun begynte å gråte.
Vi lo så mye.
Hun stoppet, så alvorlig ut. så på meg og sa:
"Jeg vet ikke."
Jeg flytter den nærmere så du hører bedre.
Sitt her.
-Hallo. -Kom gjennom nå.
Hva?
Jeg vil at dere skal høre på denne jævla sangen
til ørene deres faller av!
Ha det, alle sammen.
Hva?
Hun kommer, gjør det og drar.
Jeg så det nettopp.
Pyjamas!
Jeg er redd for å fly.
Det var noe av det vanskeligste i alle månedene med filming.
Men flyskrekk er ingenting mot det hun går gjennom.
-Hei. -Hei, doktor. Hvordan går det?
-Hører du meg? Hvordan går det? -Sett i gang.
Han har utført PET-skanningen.
PET-skanningen er undersøkelsen som gir oss størst sannsynlighet.
Og det er mest sannsynlig at det er en lungesvulst.
-Kreft? -Heldigvis…
Ja, det er visst kreft. Men den er lokalisert.
PET-skanningen ser på hele kroppen, og vi fant ikke kreft noe annet sted.
Det betyr at hvis operasjonen er godt utført, blir faren din frisk.
Å få så vanskelige nyheter og måtte fortsette med millioner av avtaler,
for de kan ikke avlyses.
Velkommen til superstjernen Anitta.
Blir dere med på nedtellingen?
Kom igjen.
-Fem, fire, tre, to, én… -Fire, tre, to, én…
Tenk å finne på et annet navn
og leve livet på to distinkte og motstridende måter.
Jeg er så heit!
Jeg sa alltid til mamma at jeg skulle bli sanger,
jeg skulle bli berømt, bla, bla, bla.
Men da jeg begynte å synge, tenkte jeg:
"Nei, jeg vil ikke bare det. Jeg vil forandre verden.
Jeg vil forandre landet mitt."
For meg representerer dette at jeg nærmer meg. Jeg…
Jeg klarer det, så jeg er lykkelig.
Og jeg ser så heit ut!
Se, mamma.
Er jeg virkelig sånn?
Selvsagt.
Larissa har alltid sagt at hun trengte å bli sett.
Men å se henne der med moren sin, å bli sett dobbelt…
…dette betyr mye mer for henne enn for verden.
Takk.
Ha det. Takk.
Tusen takk, folkens. Takk!
Pappa, når passer det best å ta blodprøve i morgen tidlig?
Så de har resultatene klare når jeg kommer og vi kan gjøre alt sammen?
Selv om Anitta ser uovervinnelig ut…
…er ikke Larissa det.
Det stemmer ikke alltid.
Velkommen, Anitta!
HAAG I NEDERLAND
Det går bra.
Jeg har allerede snakket portugisisk, så la oss fortsette!
Pokker ta!
Hvis lyden ikke gir seg igjen, kan vi fortsette.
Hvis lyden gir seg, syng for meg. På engelsk later vi som om alt er i orden.
Jeg er så glad!
Herregud!
Musikken min sviktet på nesten hver sang.
Hvert femte minutt var utstyret bare…
Gi meg drinken min. Jeg er ferdig med denne dritten.
Ingen legger merke til det, med mindre de er veldig nære.
Hei, det er Anitta. Jeg vil takke alle…
For det er ikke bare at hun danser, synger
og gir en intuitiv opptreden på scenen.
Det alene er ikke noe spesielt.
Hun kontrollerer denne gigantiske operasjonen og sørger for at den fungerer.
Det må være utrolig slitsomt.
Jeg hater å turnere på grunn av hele prosessen
med å reise fra sted til sted.
Det knuser hjertet mitt, sinnet mitt, alt.
-Alle disse dagene, 13, 14, 15, 16, 17… -Det er for jævlig.
Jeg opptrer i et nytt land hver dag.
PARIS I FRANKRIKE
Kom igjen. Kom inn eller ut. Sånn ja. Lukk døra.
Herregud, lukk døra
Dette vannet er varmt…
-Fikk du… -Ja.
Takk.
Tre konserter på rad.
Forskjellige land. Jeg dør. Jeg har lyst til å gråte.
Jeg vil…
Jeg vil dø.
Vet du hvem Carmen Miranda er?
PORTO I PORTUGAL
Det er sykt.
Personen må gi opp livet sitt.
Selvsagt koster det.
Jeg tror det nådde et punkt der hun forsto at Larissa måtte høre på seg selv.
At om hun fortsatte slik, kunne det gå ut over helsa.
Og hun nevnte det for meg fordi hun hadde lest en bok om Carmen Miranda,
som også jobbet uten stans. Og til slutt ga kroppen opp.
1 MÅNED SENERE
Det er så vanskelig. Så tøft.
Det er som om én ting er leget, og så er det en til…
Like etterpå. Kroppen…
kroppen min tåler ikke fred.
Jeg orker ikke mer.
Hver gang jeg støter på noen
som vet hvem Anitta er,
men som jeg ikke kjenner,
blir jeg henne. Som en bryter blir slått på.
Og jeg vil ikke alltid bli den personen.
Jeg pleide å kontrollere når jeg byttet.
Men nå som alle vet hvem jeg er, har jeg ikke kontroll.
Jeg orker ikke lenger å ikke kunne kontrollere når jeg blir denne personen.
Du kan ikke gi opp.
Det er prisen for å være den du har vært frem til i dag.
-For karakteren du skapte. -Jeg vil bare begrave alt.
Det er umulig for meg å gi like mye som før.
Og jeg… jeg orker det ikke lenger.
Jeg kan bare ikke.
Kanskje det var derfor hun bestemte seg
for å få kontakt med seg selv igjen.
Men hun liker ikke at det er lett.
Hun ville gjøre det på verdens høyeste fjell.
1 MÅNED SENERE
KATMANDU I NEPAL
LUKLA, STARTPUNKTET FOR MOUNT EVEREST
Å være en internasjonal artist
handler ikke bare om å være berømt overalt,
for verden er så stor.
Verden er så stor.
Det finnes alltid steder der folk ikke vet hvem du er.
Det spiller ingen rolle hvem du er.
På fjellet er alle like.
Jeg har besteget Everest,
men det gjør meg ikke mer viktig.
Men folk sier: "Jeg vil ta bilde med deg", eller…
-Hvor mange ganger prøvde du? -Bare én gang og lyktes.
Ok, så det har vært enkelt. Kom.
Folk sier at når du kommer dit,
er alt du vil gjøre
å nå toppen, for du ser folk nå toppen.
"Folk går dit. Jeg også. Jeg kan være bedre.
Jeg kom meg allerede hit. Jeg klarer det."
Tenk deg når du er der oppe.
Det ville vært mye.
Hvis du når toppen, kan du ikke bli der
i mer enn åtte minutter eller noe.
Ellers kommer du til å dø der.
Du vil forbli ung, frossen.
Folk vil se deg og snakke om deg for alltid.
Var det verdt det?
Når du når sju kilometer over havet,
sier de at du føler deg rusa på grunn av oksygenet,
og så kan du ikke tenke ordentlig.
Det er som suksessen, hvis du tenker på det.
Én time igjen.
Kanskje mindre.
Hva skjer om vi angrer?
Vi…
-Hva om en av oss i morgen… -Ja?
…er lei og vil slutte?
Jeg håper det ikke skjer.
Jo, men hva om? Det er bare et spørsmål.
Den dagen følte jeg meg helt som jeg føler meg i karrieren.
Jeg ville hvile litt. Jeg følte meg dårlig og sliten.
Men folkene rundt meg hadde et klart bilde av Anitta som typen
som aldri gir opp.
En som gir alt til siste dråpe
for å være best, nå toppen, for å vinne mer og mer.
Og de trodde meg knapt.
Vi bør komme tilbake.
Jeg er redd.
Du vil ikke gi opp, det sier mye.
-Jeg vil gi opp! -Nei.
-Jo, jeg vil… Dere! -Hva er det?
Hvorfor sier dere…
Virker hun som en som vil gi opp?
-Det er det jeg sier. -Men…
-Hun gir ikke opp noe. -Noe sånt.
Hør her.
Den gamle meg
ga ikke opp ting.
Den nye meg…
Jeg er med på å be om helikopter og si:
"Ja, jeg er syk. Jeg klarte det ikke."
-"Fred." -"La oss ta vare på meg." Ja, jeg er med!
-Opplevelsen var fin allerede. "-Jeg skal på spa."
Første gang jeg er på tur. Utsikten var nydelig.
Alt var så bra. Jeg elsket det.
Jeg har null behov for å gå lenger enn dette.
Hva er galt med å gi opp? Hva er galt med å ombestemme seg?
Og jeg ville være fri.
Jeg følte at hvis jeg fortsatte å klatre,
hadde det vært for å tilfredsstille mannskapet,
filmteamet, som jeg ikke ville skuffe.
Men nå var plutselig viljen til å tie sterkere
enn viljen til å nå toppen.
Kanskje det å komme halvveis ga meg det beste fra begge verdenene?
Bare nyter stedet, naturen,
filmer litt og er stille.
Greit, jeg får ikke bilder av meg som når toppen.
Men hadde jeg holdt ut konsekvensene av å nå toppen av det høyeste fjellet?
Det er for mange bivirkninger. Begge deler, ikke sant?
Jeg begynte å revurdere karrieren min, hele livet mitt.
Jeg liker å reise alene, gå på gata, uten livvakter,
bli venner med ukjente mennesker, folk jeg møter på barer,
jeg liker å danse midt på dansegulvet…
Hvis Anitta klatrer enda høyere, mister Larissa kanskje de øyeblikkene.
Hva da?
Hva gjør vi da?
Jeg var glad på hennes vegne.
Jeg tror at det å gi opp ofte er akkurat det vi trenger for å fortsette…
…selv i en ny retning.
Og mentaliteten hennes nå er mer at man ikke alltid må være på toppen.
Sangeren Anitta tilbrakte fem dager på et åndelig fristed.
Hun utførte det såkalte "utviklingskartet".
Hun isolerte seg i jakten på balanse, langt fra hverdagslivets mas.
RIO DE JANEIRO I BRASIL
Hei, jeg er frisk! Det er over.
Det er over. Alt er over.
Det handler om å komme seg, lege arrene, renovere.
Det er over. Du må dra dit.
Jente!
Tro meg. Om du ikke gjør det, drar jeg deg dit.
-Herregud! -De har kalde der.
-Mamma! Jøss! Mamma! -Er du glad, vennen? Gudskjelov!
Hun åpnet seg ikke for meg veldig ofte,
fortalte sjelden hva hun gikk gjennom.
Hun fortalte meg ikke ting. Men jeg spurte alltid.
Noen dager sa hun: "Mamma, jeg gir opp. Jeg orker ikke mer."
-Det er Renan. Han har alltid vært sånn. -Det er meg.
Deg.
Jeg er en person som skriker og hopper opp og ned.
-Typen som… -Det har du alltid vært.
Ja, men nå er jeg sånn og jeg liker den jeg er.
-Ja. -Det er sånn det skal være.
-Nettopp. -Og det er sånn jeg skal være.
-Jeg er glad, jeg spretter, jeg synger… -Toppers!
Jeg vitser, driter meg ut, og jeg liker å være sprø.
Og jeg liker å gjøre sprø ting,
og jeg er veldig glad.
Klin sprø!
Er det noen hjemme?
Nydelig!
Når vi er barn, vet vi ikke helt hvem vi er, ikke sant?
Vi er som de rundt oss bestemmer.
-Så pen! -Og det kan vare livet ut.
Larissa var alltid spesiell, annerledes.
Men jeg vet ikke, jeg får inntrykk av…
Jeg tror ikke hun passet inn i seg selv, så hun prøvde å være mer enkel.
Men når vi når det stedet i livet,
i 30-årene,
begynner vi å se hva som betyr noe.
Anitta er en karakter.
Hun vil være sterk og mektig.
Og inni alt det er Larissa som gjør alt det andre
hun har gjort siden hun var barn.
Jeg tror hun er annerledes på scenen.
Men med årene
føler jeg at hun er mer som Larissa. Hun er seg selv.
Hun lar det skje.
Så dere månen i kveld?
Jeg gikk tur med Charlie, og da jeg så foran meg, dere…
Jeg vet ikke om det er sånn i Brasil. men det ser sykt ut her.
Jeg gråter og gråter.
Så vakkert. Jeg er så glad i dere!
Jeg er så takknemlig for å ha dere. For en vakker måne!
Jeg så henne forandre seg.
Jeg husker ikke hvor mange ganger hun ba meg dra
til familieterapi, til kundalini, åndelige fristeder…
Jeg pleide å holde fester for å få til å bli fulle og rote.
Nå organiserer jeg møter for åndelig vekst,
så alle kan bli lysvesener.
Å, dere prater.
Jeg trodde du hadde begynt.
-Nei, jeg venter. -Jeg sa… Å!
I dag hadde vi en kundalini-aktivering, ikke sant?
Ja. Det er den mektigste energien vi har.
Akkurat nå prioriterer jeg fred og ro.
Gi meg en klem. Du må lese, ikke sant?
Du må øve.
Oi! Du klemte meg også!
Gi henne alle klemmene.
Kom. Du må gjøre det hver tiende dag.
-Jeg klemmer ingen. Jeg… -Du klemte meg. Det var søtt.
-Men jeg… -Ja, men er hun ikke…
-Hun er en av mengden. -Jeg har klemt deg.
Jeg lot til og med klemmen fortsette.
Nå…
Glad i deg.
Hun sliter med dette. Du må holde henne for å gi henne et kyss.
Hun sier: "Herregud!" Jeg sier: "Slapp av."
Vi er venner.
Hun vil gjøre noe for åndeligheten sin, for sinnet.
Om hun ikke får ferie, hvis hun ikke får tid til å hvile, blir hun syk igjen.
Det er nesten et pågående søk.
Larissa gjør alt. Yoga, kundalini, åndelige retreater, alt,
for å ha styrke til å gå på scenen som Anitta.
Hun vil ikke være alene.
Hun vil ha vennene ved sin side.
Glad i deg, Ju!
Å, jente!
Bare en siste slurk.
-Skal du bade? -Du, jeg…
Nei, men bare fordi jeg ikke har håndkle.
Men jeg er så glad.
Naturen er vakker.
Havet er vakkert.
Naboene som ser på oss fyllefanter er vakre.
Alt er vakkert.
Vi kan bli her til solen står opp. Og om morgenen…
Jente!
Jeg elsker alt jeg har gjort. Jeg tror jeg har forandret folks liv.
Men formidlet jeg riktig budskap?
Det er så vakkert!
Går solen opp her eller der?
Jeg kom til et punkt der jeg allerede hadde erobret alt.
Jeg har oppnådd alt jeg ønsket meg.
Jeg ville være nummer én, og jeg var det.
Men etter at jeg ble nummer én,
bare fordi alle sa:
"Hvor er den neste?",
klarte jeg ikke å slappe av og bekymret meg for hvor den neste var.
Jeg hadde alltid drømt om å være best.
Hvorfor nøt jeg det ikke og reiste et sted?
Du kommer til å bli våt!
Jeg hater dette spørsmålet.
"Hva er planene dine for neste år? Hva er planene dine for…"
Jeg vet ikke! Faen!
Jeg vet faen meg ikke!
Ingen kan være på toppen for alltid,
med alt det, og være oppriktig lykkelig.
Du er bare virkelig lykkelig
om du fortsatt er lykkelig etter å ha mistet alt det.
Jeg tror
at om du gjør alt jeg gjorde,
var overalt samtidig,
er det alltid et stort tomrom.
Du tenker ikke på deg selv lenger.
Du vil bare ha mer.
Mer og mer oppmerksomhet.
Og jeg tror at tomheten i meg var så stor
at det ikke spilte noen rolle hvor vellykket jeg ble.
Ingenting fylte tomrommet, fordi tomrommet er inni,
og vi prøver å fylle tomrommet med ting fra utsiden.
Om jeg mistet alt, ville jeg vært lykkelig?
Det er det jeg vil teste.
Jeg vil teste det, stoppe og si: "Vent nå litt.
Jeg må lære meg å være lykkelig uten noe av det."
Og jeg tror det er for meg og alle andre.
Jeg ville lage denne filmen
for å fortelle folk
at du ikke må være berømt og rik
for å være unik.
Hva om jeg fortalte folk…
…at det er helt greit
om du i morgen
eller neste år
ikke har en bil som er kulere enn den du har?
At det er greit om du ikke får et bedre hus neste år?
At det er greit om jeg ikke har en hitsingel fem år fra nå, skjønner?
Vi kan være lykkelige uten hits.
Dette er så herlig!
Kom hit, vofsen. Kom til mamma.
Fint og koselig for mamma.
-Vet du noe morsomt? -Hva da?
Jeg leste den blå boka.
Ja.
Og det var et jævlig bra kapittel om døden.
Det handler om
å leve livet som om du skal dø i morgen.
Om du skulle dø i morgen, ville du satt større pris på hvert minutt.
Bare: "Jøss, jeg er våken! Jøss, se på himmelen!"
Bang!
Igjen, igjen!
-Jeg vil ha mer. -Høyere!
Jeg leste det og la meg. Da jeg våknet, sa jeg:
"Faen, det er sant!"
Og dynamitten sier…
Bang!
Og så endret alt seg for meg.
Jeg våknet den dagen…
og bare undret meg over alt, over hotellet, himmelen, bare: "Pokker."
Jeg var glad for å opptre fordi jeg ga faen
i hva som ville skje etterpå, om folk så på eller ikke.
Jeg ville bare ha det gøy med konserten.
Jeg ville bare nyte hvert sekund av den dagen.
Dette er vårt første titt her på…
Første gang jeg så Larissa, var jeg euforisk.
Det var som jul eller nyttårsaften eller noe.
Se på deg, helt hvit av snø.
-Takk. -Bare hyggelig.
-Er det greit? -Ja.
-Vent. -Så fint.
Da vi kysset, følte jeg det samme.
Han smiler ikke sånn til meg.
Da hun inviterte meg med på denne filmen, var det litt det samme.
-Hørte du det? -Selvsagt.
Hun visste at jeg jobbet med film.
Det har gått lang tid. Forslaget var helt profesjonelt.
Sjekk, sjekk, sjekk. Tester lyd.
Jeg redder deg igjen. La det være på opptaket.
Det føltes som om jeg var 13 igjen.
At jeg øvde på det jeg skulle si etter skolen.
Hva sier øynene mine nå?
Jeg trodde aldri vi skulle oppleve det vi gjorde.
Det er flaut.
Si det!
-Så jeg vet du er tankeleser! -Nei! Det er flaut!
Jeg ble forelsket på nytt. Jeg tror hun også ble det.
Kan du legge vekk kameraet og sitte ved meg? Jeg vil ikke snakke til kameraet.
Pedro, du er faen meg fantastisk.
Du tatoverer, lager mat, du er kjekk,
du knuller, du spiller trommer, du spiller gitar, du er kult.
Enten er du fantastisk, eller jeg er forelsket og har blitt dum.
Charlie lar meg ikke klemme deg, Pedro.
Filmer du fortsatt?
Jeg vil synes på den videoen.
Anittas liv har liten plass til et forhold.
Ok, gå. Jeg har terapitime.
Jeg har faktisk bare sett Larissa.
Den Larissa jeg har kjent…
Jeg vet ikke, den Larissa jeg tror jeg kjenner,
da vi gikk tilbake til hotellrommet, i et par timer, maks.
Men jeg rotet det til. Hun ville ikke være med meg lenger.
Med en gang.
Hvis jeg måtte si hva Larissas personlighetsfeil er, er det
hennes skremmende evne til å droppe situasjoner
når de ikke passer perfekt med det hun mener er riktig.
Hva skal du i dag?
Hva gjør du i dag?
-Hvem skal få første stykke, Larissa? -Folk forsyner seg!
Det er min første, Brasil. Gi meg støtte.
Har det.
Faktum er at etter den kvelden
skilte vi lag.
Jeg var fortsatt del av prosjektet, kameraet var fortsatt på…
…men linsen hadde blitt en vegg.
-Er du lei deg? -Nei.
Så hvorfor er det så rar stemning?
Vel…
når vi ikke vet hva som foregår, blir det rar stemning.
Med mindre du vil forklare meg.
Hva skjer?
Dette forholdet, at jeg jobber med deg,
Det er vondt å beskytte meg fra følelsene.
I begynnelsen
sa jeg at dette ikke burde skje.
-Ja. -At det ville rote til alt.
Og hvem insisterte?
Det gjorde du.
Så oppfører du deg på én måte,
så ombestemmer du deg,
og du forklarer ikke hvorfor eller noe.
Ingen kan tvinges til å være med noen.
-Ingen… -Filmer dere?
Ja. Men det er greit. Hva skjer?
Om du ikke hilser til datteren min, dør hun.
-Jeg gjør det nå. -Pokker. Rotet jeg det til?
Jeg ville ordne opp. Men hun hadde bestemt seg.
Siste dag med opptak.
Mauros 60-årsdag, Larissas far.
Larissa var alltid glad i bursdager.
På den måten er han som Anitta. Hun elsker å holde fest.
Ikke bare for seg selv, men for alle hun er glad i.
Utrolig at hun har tid.
Noen ganger tror jeg hun er som en klokke med en annen timeplan.
Hun er i orkanens øye, løser hundrevis av problemer,
hun stopper alt for en venn til problemet er løst.
Da jeg sang for 20 000 mennesker, var jeg veldig avslappet, men nå…
Helt avslappet.
God kveld, alle sammen!
Velkommen, pappas venner, familien vår.
Dette er min fars aller første bursdagsfest,
så vi måtte gjøre det med stil, ikke sant?
Så jeg sa til ham: "Pappa, du er så… Det er umulig å overraske deg, ikke sant?"
Han sa: "Jeg er jo en pai de santo."
Men én overraskelse forventet han ikke.
Jeg spanderer kveldens show. Dere kan begynne nå.
Alle barna mine har fulgt etter min åndelige side.
Vi har alle orishaer.
Når dine veier blir tatt godt vare på, finner orisha veien for deg.
Forfedrenes måte.
Larissas orisha er et barn.
Det er en oshosi. Et barn.
Herregud!
La meg ringe pappa!
La oss høre hva han har å si.
-Pappa. -Hei, kjære!
Se hva jeg har på meg i kveld.
Er jeg ikke vakker?
Du ser ut som en orisha.
Disse store hendelsene i de superberømtes verden
er nok noe jeg ikke hadde taklet.
Men hun var så glad.
Da faren ringte
og sa at han var kreftfri, kurert,
begynte hun nesten å danse midt i gata.
Hun er litt av en type.
Livet hennes er virkelig som en film.
Hun vant et stipend i en skolekonkurranse i en kjole laget av plastkopper!
Hun var seks. Seks år gammel.
Og nå har antrekket hennes perler.
Og jenta jeg først møtte i Honório, og kvinnen jeg møtte igjen nå på scenen,
er en forstadsjente som skiftet navn for å klare å være så mye.
Den mest kjærlige datteren og søsteren,
og samtidig sitt eget imperium.
Jeg er glad i mamma, pappa og broren min.
Moren min er en tøffing. Det er vanskelig å komme forbi skallet.
Hun er en flott mor,
men jeg fikk aldri klem eller kyss av henne.
Nå er hun bestevennen min.
Jeg ringer henne ofte. Og det er perfekt.
Etter mye tid med henne,
har jeg innsett at Larissa og Anitta,
som tidligere kjempet om plass i hodet hennes,
eller om hvem som skulle vinne kampen,
nå har forstått det jeg har forstått.
Du kan ikke leve livet og avvise 50 % av den du er.
Innerst inne har vi alle den dualiteten. Ingen er bare én ting.
Og jeg håper virkelig vi kan møtes igjen en annen gang i livet.
Jeg håper jeg kan filme henne slik jeg gjorde.
Dansende, syngende og som vitne til det uforglemmelige møtet
mellom henne og makten til den som snakker.
Larissa! Larissa!
SÃO CONRADO-STRANDEN I BRASIL
SISTE DAG AV KARNEVAL
Se, dagen har begynt.
Skal du løpe?
Dette var bedre enn enhver nattklubb.
-Ikke sant? -Ja.
Se, jeg er våt.
Vi hadde twerket til de samme gamle sangene.
Det er flotte sanger. men vi har gjort det før.
Og vi fikk se soloppgangen.
Jeg hadde aldri vært her før jeg ble sanger.
I Sørsonen.
Jeg bodde i Rio og hadde aldri kommet til São Conrado.
Jeg hadde aldri vært her.
-Bedre enn en nattklubb. -Bedre enn en nattklubb.
Faen!
En gjeng fulle folk irriterer meg, de skravler så mye.
Ja, jeg har også snakket mye.
Men jeg sa interessante ting.
Jeg er så glad.
Jeg er så glad!
Jeg har bestemt meg for å være lykkelig
og jeg skal være lykkelig uansett hva som skjer.
Kan ikke du også være lykkelig?
Så hvorfor er du ikke lykkelig?
LARISSA DEN ANDRE SIDEN AV ANITTA
Jeg tror jeg vil ha sex.
Jeg finner noen.
Gjett hvem jeg… Du gjetter det aldri.
Jeg vil…
Hvordan sier du det? Ikke ha sex.
Jeg vil ha samleie mens jeg hører på mantraer i dag.
Hvis jeg forlater alt og blir en mantrasanger på et fjell…
-Jeg blir med deg. -…blir du med meg?
Tekst: Marte Fagervik