Downloaded from YTS.MX
Du dansar, eller hur?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Le.
Hon dansar!
Dansar du?
Larissa!
Ser ni flickan i rosa, stående i hörnet på ett födelsedagskalas?
Hon heter Larissa.
Här, i april 1994, när alla på vår gata pratade om VM,
firade hon sitt första levnadsår.
När hon föddes
den 30 mars året innan
visste ingen att Larissa,
dansande framför högtalarna,
skulle bli Anitta,
den största popstjärnan i Brasiliens historia.
Anitta, jag älskar dig!
Det kunde man inte veta.
På den tiden var Larissa trots allt bara en flicka från Honório Gurgel…
…en plats väldigt annorlunda från bossanovans och Garota de Ipanemans Rio…
…som skulle bli känd för världen på grund av henne.
Hon skulle ta funk och favelan till världens viktigaste scener.
Om man är lite mer uppmärksam…
…ser man att flickan här, flickan från Honório…
…redan var annorlunda.
Det var ett barnkalas, fullt av folk.
Men hon var ensam.
Det var som om hon dansade men samtidigt såg allt från utsidan…
…kluven.
Hon visste inte att Brasilien skulle vinna VM
eller att hon skulle klyvas…
…och att den stora Anitta så småningom skulle sakna att stå i hörnet,
både vad gäller fester och sig själv.
Det enda som skulle återstå av kalaset med Rödluvan-tema
var högtalarnas kraft.
Anitta!
Anitta är nummer ett…
Sångaren har skapat historia på världens viktigaste musikfestival…
När jag började fick man inte spela funk på radion.
Jag var tvungen att göra mina låtar poppiga.
Anitta har vunnit ännu ett pris.
Hon är på en intensiv turné med många städer och konserter.
Från utkanten av Rio till världen…
Flickan från Rio!
-Anitta! -Anitta!
När Larissa ringde och frågade om jag ville vara delaktig i filmen
kände jag mig vilsen. Jag förstod inte riktigt vad som hände.
Jag menar, hon är ju Anitta nu.
Hon kan få vem som helst att filma.
Varför jag?
Men när hon förklarade varför
förstod jag.
Du kommer att filma hela grejen…
…när Anitta jobbar, samt Larissa i privatlivet.
Anitta…
…kan vem som helst filma.
Jag tror att alla har gjort det.
Men Larissa…
Inte Larissa.
För jag behöver nån som är finkänslig.
Larissa är en välbevarad hemlighet som få har tillgång till
och som visar sig för dem hon litar på, som har varit med från början.
Vi kan börja när du vill vad mig beträffar.
Jag börjar när du vill.
Faktum är, jag tror att jag är här då förvirringen mellan Larissa och Anitta,
varelse och skapare…
För att hon inte hade rett ut den.
VMA går till…
Herregud!
Arbetet av stjärnan från Honório Gurgel har erkänts
då hon fick priset för bästa latinamerikanska musikvideo på VMAs,
prisutdelningen ledd av amerikanska MTV.
Hon insåg nog att mitt perspektiv
och det faktum att vi kommer från samma plats kunde vara användbart.
Vi är här igen, Brasilien. Vi är här igen.
Ikväll framförde jag en rytm
som i många år ansågs vara ett brott i mitt land.
Jag är född och uppvuxen i Brasiliens ghetto.
Världen kommer att få höra mer brasiliansk funk,
och det här är början. Brasiliansk funk vinner VMAs. Tack!
Anitta!
Att komma hit varje år och ensam representera mitt land
betyder väldigt mycket för mig. Tack till er alla.
Anitta, titta och lyft.
Det var logiskt att hon bad mig filma.
Men jag fick panik innan vi skulle börja. Det är väl självklart?
Larissa, den första flickan jag gillade,
var nu världens drottning.
Hon kanske inte vet det,
men även drottningen av mitt livs mest ouppklarade kärlekshistoria.
Meddelandet jag raderade…
Jag frågade om du skulle sova där…
…för att fråga om du ville komma hit.
Jag skriver nåt sånt, följt av "tack".
Gud, det är sista gången jag säger nåt gulligt till dig.
Nej, nu irriterar jag dig igen. Jag tänkte: "Skit samma. Jag skickar det."
Jag struntar i om du känner dig kvävd. Skit samma.
Hej, jag är arg på dig. Men det får jag inte vara. Sluta oroa dig.
ANITTA
För jag älskar dig.
UTGÅNG
-Ska han filma oss? -Ja.
Håll den där. Så här fokuserar man.
-Vi har känt varann sen vi var typ 12. -Det är inte sant.
-Jo. -Jo.
När vi var unga… Jag var 11 och han var 13.
Vi var på en rockkonsert.
Och sen…
Han var supersnygg. Super, super, super…
Han var snyggast i kvarteret. Det var sjukt. Och jag var inte det.
Och sen… Jag har ont i benen.
Han kysste mig.
Jag kunde inte fatta att jag kysste honom, för han var så het.
-Och jag var så ful! Jag var så ful! -Herregud.
Jag var så ful, och han var så snygg. Jag tänkte:
"Herregud, jag kysser den snyggaste killen jag nånsin kommer att kyssa."
Jag var så glad!
Min vän kysste hans vän bredvid oss, och jag…
Sen, helt plötsligt, mitt i kyssen… Min bror, Renan…
Renan kom! Renan kom och…
"Sluta kyssa min syster!"
Jag sa:
"Håll käften, för fan!
Jag kommer aldrig att kyssa en så här snygg kille igen!
Han är den snyggaste killen nånsin! Håll käften! Stick härifrån!"
Min bror var jättearg och gick.
Jag gick till honom och sa: "Kom, vi fortsätter!"
Jag började jobba med henne när hon började sjunga på spanska.
Jag var manager för J Balvin då, och vi hjälpte henne med låten "Downtown".
Anitta är likadan vart man än är.
Hon har energi. Hon för med sig livsglädje.
Hon kommer att få vad hon vill, utan tvekan.
Hon är inte rädd för att bli sårad. Hon kan överleva vad som helst.
Anitta är superhjälten.
Larissa är människan. Hon är väldigt sårbar.
Jag filmade henne för första gången, från bakre delen av scenen.
Det var så annorlunda för mig.
Jag var alltid runt Larissa.
Kom in.
Förlåt,
jag har inte presenterat mig.
Jag heter Pedro. Jag kommer också från Honório.
Så småningom började jag förstå
när Larissa lämnar scenen och Anitta kommer in.
Så här.
Jag är tillbaka, vare sig du vill eller inte.
Hon bad mig vara delaktig för att ha nån som hade sett vem hon var innan Anitta.
Jag sa ja då jag insåg att hon ville prata om det, den sjuka klyvningen.
Jag, eftersom jag kände henne förr, var en av få som kunde förklara den.
Kärleken jag känner för henne har inget med filmen att göra,
men jag tänkte:
"Den här gången kanske jag vågar
berätta allt jag har känt i alla dessa år,
betraktande på avstånd."
Att göra en film för folk närmare varann.
-Jag är glad att du är tillbaka. -Jag med.
Finns det nåt mellan oss?
Kommer hon tycka att den här vanliga killen är intressant
efter att ha umgåtts med en massa kändisar?
Kommer jag kunna filma henne utan att blanda ihop saker och ting?
Känns det bättre nu när vi är tillsammans?
Jag antar det. Hur så?
Nej, inget.
Eller värre…
Toppen.
Är hon sig själv?
Kommer jag kunna vara mig själv?
Jag sa naturligtvis inte det,
men det var vad jag tänkte när vi gick in i hotellrummet.
Ska jag ta på den?
Hon gillade att säga mitt namn eftersom hennes morfar hade samma namn.
Han var också musiker.
Det var han som introducerade henne för musikens värld.
Pedro! Var är Pedro? Pedro!
-Det är som om jag har varit borta länge. -Du var borta länge.
För mig försvann det aldrig.
Jag, Anitta, Larissa och min kamera,
en kamera som kom för att se en person
men plötsligt var framför två,
två fantastiska kvinnor,
som otroligt nog öppnade den här dörren för mig,
och nu för er.
-Dejtar du nån? -Nej.
-Tror du att jag gör det? -Ja.
Varför det?
Jag bara tror det.
Jag tror att du inte vill berätta det, allt i konstens namn.
-Jag såg din flickvän på Instagram. -Jaså? Vem då?
-Hon som är där. -Vem då?
-Hon som är på din Instagram. -På bilden?
Vi gjorde slut för…
…fyra månader sen.
Så du är singel?
-Jag är singel, tyvärr. -På riktigt?
På riktigt.
Varför skulle jag ljuga?
Jag vet inte.
Eller jo, jag vet.
Det gör mig arg när du berättar historier
om när vi var små och envisas med att säga att du var ful.
-Jag var anskrämlig! -Kom igen, Larissa.
-Jag var anskrämlig. Folk i klassen… -Sa dina vänner det?
När jag gick in i klassrummet
låtsades folk att de var döende, för att min näsa var så stor.
-Jag svär. -Va?
Folk låtsades att de kvävdes till döds.
Vilken klass var det?
På den tiden gick pappas affärer dåligt,
så vi fick gå på…
Gå på kommunal skola.
Jag älskade att studera. Jag var en nörd.
Jag var rädd för att gå i kommunal skola. Jag tänkte: "Fan."
Det var en skönhetstävling… Jag tror inte på sammanträffanden.
Allt hände för att jag skulle kunna berätta det här.
Det var en Fröken vår-skönhetstävling, och priset var ett stipendium.
Så jag anmälde mig.
Hur vet jag att jag var ful? För att jag blev… För jag var ful.
För att jag blev utskrattad när jag anmälde mig.
Tävlingen hade ett tema: återvinning.
Jag sa: "Mamma, jag har anmält mig till en tävling.
Jag måste vinna, för priset är ett stipendium."
Så mamma och jag började göra kläder av plastmuggar.
När vi kom dit var flickorna uppiffade.
Titta på hennes, det är Paco Rabanne. Och titta på min.
Min mamma sa: "Larissa, kom igen, vi går."
Jag sa: "Mamma, vad menar du?"
Hon sa: "Nej.
De har anlitat gud vet vem, och vi gjorde dina kläder själva."
Jag sa: "Mamma, det spelar ingen roll. De har inte det jag har."
Hon sa: "Vad har du?"
Jag sa: "Karisma."
Jag gick upp så här.
Så här.
Så!
-Jag har bilder. -Jag kan se det framför mig.
-Nej… -Hela grejen.
Jag har bilder.
Så när klockan var 19.00 började mamma…
Hon var på väg att gå. Hon var redan vid dörren.
Och damen sa: "Och vinnaren är…
…Larissa de Macedo Machado."
Jag tittade på min moster och sa: "Sa jag inte att jag skulle vinna?"
Jag paraderade ner för scenen
och tog mitt band, mina blommor och mitt stipendium.
Jag fick studera gratis.
FÖRSKOLAN STOLTA ANKUNGEN RIO, 14 DECEMBER 1998
Larissa har haft mycket personlighet sen hon var liten.
Det har hon fortfarande.
Hon har alltid velat ha saker och ting på sitt sätt.
Det gick inte att komma runt det. Hon har alltid varit sån.
Hon kom på lekar.
Hon sa: "Vi är sångare. Vi leker det här. Vi leker teater."
Hon var chefen. Hon skötte allt, ända sen hon var liten.
Där!
Ge mig den!
Vi har alltid stått varann nära. Om det var födelsedagsfest var alla där.
Hon säger alltid:
"Vi har alltid varit lyckliga, med eller utan pengar."
Jag säger: "Det stämmer."
För folk som kommer därifrån vi kommer är familjen allt.
Det är grunden.
Jag har alltid uppskattat min.
Men jag har aldrig sett nån göra det Larissa gör.
Hej, pappa. God morgon. Hur mår du?
Jag drömde att du låg i sängen och grät för att du hade ryggont.
Är allt bra?
Anitta, tack så mycket… Jag börjar spela in. Är engelska okej?
-Det är vilket som. -Okej.
Du har alltid velat ha en global karriär, och du åstadkom det.
Är det nåt du saknar från den första tiden i din karriär?
Det enda jag verkligen saknar är att alltid vara med min familj.
-Mamma! -Pappa!
Jag saknar min familj så mycket när de inte är här.
Jag har ett känslomässigt beroende.
När min mormor dog…
LARISSAS MORMOR
Hon började… Efter ett år började hon kommunicera med mig i mina drömmar.
Hon var min bästa vän.
I min religion tror vi att folk aldrig dör.
Hon berättar saker som kommer att hända. Hon berättar saker om framtiden.
Hon är min vän, och jag pratar med henne. Jag vet att de inte är döda.
Gråter du fortfarande?
Herregud.
Min bror vet hur jag tänker, vad jag vill ha.
Jag älskar och beundrar honom. Jag kan inte tänka mig livet utan honom.
Han är mitt livs kärlek, min största kärlek.
Vi jobbar ihop.
Jag följer med imorgon.
Jag såg det inte hos honom, och han såg det inte hos mig.
Men jag känner hur mycket han älskar mig. Jag tror att han också gör det.
Han är allt.
Pappa, jag älskar dig så mycket.
Jag älskar att umgås med dig. Jag älskar det. Jag är så lycklig.
När jag är med dig blir mitt liv bättre. En regnbåge dyker upp.
Du är underbar. Jag älskar dig.
Jag med, älskling.
Jag är så glad när jag är vid sin sida. Så glad, okej?
Jag älskar dig mycket, okej?
Jag är glad att du är glad.
Larissa står sina mostrar nära.
Jag har sett det i Honório, och jag ser det på Instagram,
när hon tar med alla när hon reser.
-Portugisiska. -Portugisiska?
Jag vill att min familj och mina vänner kommer upp.
När min familj kommer har vi flaggan.
-Super. -Mina vänner, och sen dansar alla…
Eller när hon tar upp sin familj på scenen.
Min familj är här. Det är en av de bästa dagarna i mitt liv.
Tack, Portugal!
Än idag tänker jag på hur många historier Larissa har att berätta.
Vad var det nu igen?
När jag var liten, på gallerian… De där Disney-grejerna…
Mimmi, Musse, Pluto…
-Disney. -Det var kö till var och en.
Ja.
Vi kunde inte köa till Mimmi, för kön var för lång.
Vi gick till den kortaste kön, som var till Pluto, för…
Hon stod där och tittade, men hon sa inte: "Jag vill inte gå dit."
Hon funderade för sig själv.
Vi sa: "Kön till Mimmi är för lång." Hon stod så här…
Plötsligt var Larissa borta.
Det var så mycket folk, och vi tänkte: "Var är Larissa?"
Jag började gråta. Jag sa: "De kommer kidnappa henne."
Hon var så liten. Och jag… Jag blir för nervös.
-Hon var borta. Var befann sig Larissa? -Stående i kö.
Det läskiga var att hon inte fick ett utbrott.
Hon sa inte: "Jag vill gå dit." Nej, hon gick bara.
Hon tänkte: "Det är coolt." Så gick hon bara.
Hennes mostrar uppfostrade henne ihop med hennes mamma.
De tre jobbade ihop:
Miriam, Márcia och Marília.
Miriam och Mauro separerade när Larissa var två och Renan var fyra,
så mostrarna kom till undsättning.
Det finns en grej med Larissa.
Eftersom hennes bror var äldre när föräldrarna separerade,
och han verkade lida mer av det, kände hon sig lite övergiven.
Ni vet människor som inte verkar behöva uppmärksamhet
men som kanske behöver det mest?
Och när de inte får det blir de tuffare och tuffare?
Jag tror att det är så.
Larissa är skör
och förnuftig,
medan Anitta är supertuff.
Det är läskigt ibland.
Jag tror att båda är väldigt romantiska,
även om Larissa visar det tydligare medan Anitta verkar vara raka motsatsen.
Vem sa att man inte kan vara allt på en gång?
För nån som kände sig osynlig hela barndomen, som hon alltid säger…
Jag vet inte.
Det är lättare att välja en version av sig själv
och senare inse att båda sidor kan…
Hur ska jag säga det?
Samexistera.
Under hela min barndom var jag osynlig.
Mamma accepterade inte vem jag var.
-Hon tyckte att jag borde vara mindre. -Mindre?
Sticka ut mindre, prata mindre,
vara mindre prålig, mindre extravagant, mindre…
Hon sa alltid att jag borde vara precis som min bror.
Min bror var alltid lugnare,
mer som hon, medan jag var mer…
Jag ville inte låta bli att vara…
Jag ville vara…
Om det inte vore för min karriär, för det jag har byggt som Anitta…
Sakerna jag har…
Alla gånger jag har skapat…
…historia i mitt hemland, i…
I hela jävla grejen…
Det skulle vara som om jag inte hade nåt värde,
som om det inte fanns anledning att titta på mig.
För om jag inte hade gjort allt det och blivit Anitta…
Det skulle inte… Jag skulle vara irrelevant.
För det var så det var under hela min barndom.
Hej, mamma. Hur mår du? Kommer du ihåg Pedro?
Min barndomsvän från Honório? Blond och blåögd, som jag kysste?
Han är här och filmar med mig.
Jag älskar dig mycket. Videon var underbar.
Den var så cool.
Jag ska åka tillbaka till Miami. Jag älskar dig så mycket. Jag saknar dig.
Charlie, kom!
Charlie!
Tror du att fåglar kan flyga hur långt och högt de vill?
Finns det en gräns för hur högt de kan flyga?
Ja.
Vad?
Anitta har satt nytt rekord
då hennes hitsingel "Envolver" toppar Spotifys globala topplista.
-Var är mamma? -Hon är där nere.
-Kan du fatta det? -Mamma!
Kan du fatta det? Inte jag heller.
Anitta!
-Jag sa… -Pappa!
Herregud!
-Mycket bra. -Herregud.
-Ja.
-Ja, älskling. -Pappa…
Det är overkligt.
-Det stämmer. -Det är overkligt.
Det är otroligt.
Nej, den spelade och sen…
Den ultimata belöningen för en artist
är att kunna göra precis vad man vill och att världen accepterar det.
INSPELNING AV "ENVOLVER"
Grymt!
-Vackert! -Ja, det är det.
-Oj! -Det är grymt!
Nån sa att det var omöjligt
för brasilianare att ha en internationell karriär.
För alla försökte,
och senast vi hade det var med bossanova under förra århundradet.
Vi hade det inte längre och…
Jag hade de största låtarna i mitt land och började fråga:
"Okej, vad kommer härnäst?" Jag ringde min bror och sa:
"Jag vill bli internationell. Jag vill ge ut en låt på spanska."
Han sa:
"Varför?
Precis när vi har lyckats bryta ner fördomarna i ditt land
vill du börja om från början igen?
Du skulle behöva börja från botten och göra skiten du gjorde för sex år sen.
Du har inte ork längre."
Jag sa: "Jag vill göra det."
-Ska hålen vara där? -Nej.
Det är en fyrkant, så vi kan inte flytta den så.
Kom, jag ska visa hur det funkar.
Jag måste alltid bära och omfamna min kultur,
för det är där jag kommer från.
Hon kämpar för nåt som betyder mycket: Den hon är.
Perfekt!
Den första brasilianaren att toppa globala topplistor,
den första brasilianaren att uppträda på Coachellas stora scen…
Känslan är: Ja, vi fortsätter. Allt är på rätt plats, på ett bra sätt.
-Hej! -Vi lever!
Jag älskar… Jag älskar hålet för flätorna.
Jag måste låta håret hänga ut.
-Du måste släppa ut det. -Jag stänger inte in det.
Gör vad du vill. Vi kan hänga här. Det kommer att stå dricka här sen.
Du får röka. Du får göra vad du vill. Det är i princip…
-Det är min värld. -Det är favelan.
-Vi är i slummen. Vi chillar. -Det är en rörig…
Högtalare.
Det finns artister som har bytt namn och skapat en annan artistisk persona.
Det som brukar hända är att en av sidorna så småningom upphör att existera.
Men inte med henne.
Det är så jag kommer till scenen,
på motorcykeln.
I favelorna bor vissa högt upp i bergen.
Man vill inte behöva gå hela vägen, så det finns motorcykeltaxi.
Man betalar en eller två dollar, och de kör en till sitt hus.
-Så du ska åka motorcykel till… -Jag brukade köra motorcykeltaxi.
Jag ville ha karneval-stil, men inte typisk karneval-stil.
-Det är Rios… -Den är traditionell.
Det är en annan traditionell stil.
Att se på nära håll hur Larissa och Anitta samexisterar…
Vi var i Kalifornien och Honório på samma gång.
De två på världens viktigaste musikfestival.
-Det är din första gång på Coachella. -Ja, jag är…
Jag är skiträdd.
-Är du skiträdd? -Ja.
Just nu
är det jag som är rädd.
Rädd för att ge mig själv till en kvinna som kanske är mer van vid det stora livet.
När man är en kvinna i showbusiness…
Hjälp mig ta på den här.
Om man inte har en showbiz-man är saker och ting lite svårare.
Det är en riktig verksamhet.
Vem ska man bilda ett par med? Var ska man visa sig ihop?
Tog du mina rullskridskor?
Kommer du inte att frysa i det där?
Även om jag önskade det för mig själv insåg jag att jag inte var skapt för det.
Här, kolla.
Så du inte fryser.
Ser du hur mycket jag gillar att ta hand om dem jag älskar?
Så jag insåg att det skulle vara så
att när jag gillar nån…
Jag kommer vara med nån som är bra för mig.
Oavsett om det är servitören,
bilvakten,
dörrvakten…
Det spelar ingen roll.
Vi måste gå hela vägen till ingången.
Vi…
-Våra huvuden syns inte. -Ser du? Jag ser inte.
-Ja, nu ser jag. -Vart då? Ser du nu?
Ja.
Det är sjukt.
Om en man dejtade en vacker tjej från landsbygden,
och killen var rik och berömd, skulle alla säga:
"Så fint. Wow, han dejtar en trevlig tjej från landsbygden."
Men om en kvinna har ihop det med en kille med ett vanligt jobb säger de:
"Du borde vara med en kille som är på din nivå."
Det är som om mannen bestämmer om man är värd nåt.
SEVILLA, SPANIEN
Kommer du inte?
-Kommer du inte och lägger dig? -Jag ska duscha och sen kommer jag.
Då tvättar jag av dig.
-Va? -Jag tvättar av dig.
Så du inte luktar som… Var är den?
Kom hit.
Bara lite för att bli av med den äckliga cigarettlukten.
Okej.
Vänta, jag fixar det. Kom igen.
Kom igen!
Kom igen.
Du är täckt av tatueringar. Men du har inte lärt dig hur man duschar.
-Får jag tvätta av dig? -Nej. Jag vet hur man duschar.
Okej.
Nej, jag vet hur man duschar.
Det är du som inte vet hur.
Anitta!
Titta, Anitta är här!
Knack, knack.
Jag kan inte…
-Anitta… -Jag kan inte vara Anitta med dig, idiot!
Jag måste bli full ikväll.
-Vi börjar dricka! -Ja. Kom igen, ge mig den.
-Så, vuxenunderhållning? -Jag gör det!
Titta, det finns lite Don Julio Rosado.
-Oj! -Det finns…
-Minns du när du kom och det bara var vi? -Ja.
-Vi pratade på ett visst sätt, eller hur? -Ja.
Märkte du inte hur jag förändrades när de andra kom?
När jag inte känner för att visa mitt riktiga jag…
…förändras min personlighet.
Ibland säger jag till mig själv: "Fan.
Varför är jag sån här?"
Jag vet varför,
men det är inget jag kan kontrollera.
-Varför tror du att det händer? -Jag är rädd att folk ska döma mig.
-Jag är hungrig. -Vad händer?
Hej, Pedro.
Hej!
Kom, jag ska berätta en hemlighet.
Jag filmar, okej?
Pedro, du är så snygg när du håller i din kamera.
Sa Anitta det? Eller Larissa?
-Nå? Svara. -Jag är så arg.
Vill du svara senare?
Anitta. Jag skulle aldrig säga det.
Men jag tänker det.
Jag vill höra om det sen.
Ja. Hej, allihop.
Vi är så glada att vara här. Är ni redo?
-Orkanen dök upp. -Ja, idag gjorde du det.
Ju mer obekväm jag är när jag gör nåt som Anitta,
desto starkare kommer Anitta till mig.
-Ikväll menar hon allvar. -Hon kommer tidigare, starkare, med mer…
Bara utom kontroll.
-När vi kommer hem, kan du krama mig? -Självklart.
-Om jag flippar ur? -Lätt.
-Det gör du ändå, även utan en kris. -Ja.
När jag började filma
var min största utmaning att dölja mina känslor…
…att låtsas att jag bara följde efter flickan från min gata,
som hade blivit en popstjärna.
-Vet du vems väska det är? -Vilken då?
Vilken väska?
-Den där? Nej, jag vet inte vems det är. -Den var Carmen Mirandas.
Wow.
"NATTVÄSKA"
Jag insåg att vår intimitet inte hade förändrats.
Skillnaden var att det plötsligt kändes som om jag var i en kärlekshistoria.
Klart.
Vet du vad jag ska göra?
Gissa.
-Jag kan inte tro det. Herregud. -Släck.
Är det en dröm?
Gör inget. Jag stänger den här. Kolla hur mörkt mitt sovrum blir.
Herregud.
Tror folk att jag är riktigt jävla osäker?
Tror du att de får reda på det nu?
Jag tror det.
Jag också.
Jag tror inte att nån tror att jag går ut och tänker att allt suger,
att jag suger, att ingen vill se mig,
att ingen kommer gilla det, att ingen kommer dyka upp…
Jag tvivlar också på det.
KARNEVAL
När Larissa berättade att hon blir osäker innan hon går ut på scenen
kände jag mig så vilsen.
Vad händer, Rio de Janeiro!
För hon aktiverade ett bossläge som verkade okrossbart.
När hon uppträder har hon två kanaler i mikrofonen,
en för att sjunga och en för att prata med teamet.
Det här är grymt!
Ta av vingarna.
Hon sköter hela verksamheten.
Jag ska göra cirkeln nu.
Hon kan se nåt från scenen och gå tillbaka till sitt team.
Jag är rädd att den gamla damen ska krossas mot räcket.
Få hit henne. Längst fram.
Hon ser allt på en gång, och hon registrerar det…
Lystring, väktare!
Han rånade en kille där borta
och gick ditåt.
Jag såg det. Inte folket, utan jag. Han rånade honom och gick ditåt.
Hon vill inte bara vara en kändis.
Hon tvekar inte, vare sig det är på ett karnevalflak eller under ett val.
Det finns en frihet i att hon accepterar sig själv.
Det gör henne otroligt mäktig och omöjlig att jävlas med.
Sex, sju, åtta, ett. Sju, åtta, åtta, klapp.
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta. Vi går.
Två, tre, kör. Fem, sex, sju, åtta. Ett, två…
De stannade inte och kollade. De såg inte repetitionen.
Så jag undrar, när jag har så många i mitt team,
varför jag, artisten, Anitta,
måste tänka på det här och veta att det är ett problem
fem minuter före repetitionen.
Jag vill ha svar på det. Vad är svaret?
Kameran fångade en blandning av artist och producent,
för hon håller koll på allt.
Det är alltid samma skit.
När jag gör min grej i Brasilien med mitt folk,
med mitt team, med min organisation, så händer inte såna saker.
Jag är lätt att jobba med.
Jag har inga önskemål. Jag ber inte om ett skit. Det är enkelt.
"Vad vill du ha?" "Vad som än är tillgängligt."
"Hur vill du ha det?" "Vad som än funkar för alla."
Det är alltid så. Det är så jävla lätt.
En fråga: Känner Larissa när du använder Anittas energi?
Som en…
-Som en rekyl från ett vapen? -Ja, jag menar…
Jag känner det först när jag kommer hem. Jag kommer hem och det är som…
Som om jag har torterat mig själv.
SEVILLA, SPANIEN
Vad händer, Pedro?
Är du nyvaken? Vaknade du av ljudet från det som ramlade?
Här kommer ännu en av Larissas sagor.
En gång i tiden skulle Larissa till Grammygalan.
Larissa började sminka sig precis innan de skulle åka.
Nån ringer dig.
Jag ska inte gråta
Jag vet inte om jag ska skratta eller gråta.
Snart tar jag bort allt och vägrar gå.
Jag blir nervös när du tittar på mig så där.
Jag lyckas på nåt sätt. Vi åker, och jag kommer att vara vacker.
Alla kommer säga: "Du ser fantastisk ut." Jag kommer säga: "Ja. Tack."
Det är sammanfattningen av kvällen.
Folk dör av svält, och jag oroar mig för nåt så dumt.
Mitt liv är intressant, det händer alltid en massa saker.
Så man vill prata om det,
visa alla de sakerna.
Det får Larissas liv att verka ointressant,
för att det inte händer en massa saker,
för att det inte finns en massa vändningar och problem som ska lösas.
Hon hamnar i bakgrunden. Man glömmer att prata om henne.
Det händer mig också.
Jag glömmer henne, för hennes liv är mindre intre…
Inte mindre intressant, men mindre belamrat med information.
Jag har tappat bort min laddare.
Det är nu jag önskar att jag inte var Anitta.
För jag vill så gärna gå ut, och jag vill inte behöva oroa mig för var.
Jag vill gå dit jag vill.
Om jag går dit säger de att det inte är bra för mig,
att det inte är bra för mig att vara där.
Om jag går dit borde jag inte vara på gatan.
Jag vill vara på gatan.
Har du Bluetooth?
-Vem är det? -Carmen Miranda.
-Vet du inte vem hon är? -Nej.
Vi har ett lärorikt ögonblick för vår vän som inte vet vem Carmen Miranda är.
Carmen Miranda var den första brasilianaren
att bli berömd utanför Brasilien.
Vet du vem den enda andra brasilianaren är att åstadkomma liknande bedrifter?
Gissa vem.
Så vad tyckte du om kvällen?
Tja…
Vi hade kul.
Folk är rädda för att berätta saker för mig.
-Som vad? -Och fråga mig saker.
De tänker: "Hon är Anitta, tjejen som dansar och twerkar."
Och när det är dags att ha sex tänker de: "Herregud, jag kan inte…
Jag måste leva upp till förväntningarna eftersom hon är så känd."
Sen får de inte upp den.
I början mådde jag dåligt över det. Jag kände mig jätteledsen.
För ingen kunde vara med mig.
Jag tänkte: "Fan.
Varför händer det alltid?"
Jag betedde mig som ett offer. Nu säger jag:
"Okej, om du inte har stake är det för att det inte var meningen."
Nog.
Jag stänger av.
Okej.
Vilken är din favoritlåt? Här.
Jag tror att du kommer gilla den. Jag är nästan helt säker på det.
Är det låten du skulle lyssna på resten av livet?
Ja. Vilken är din?
-Min? -Ja.
Jag ska visa dig.
Det här är min favoritlåt.
Den här.
Vänta.
När jag var tonåring
såg jag en film.
Jag minns inte vad den heter,
men tjejen sjunger den här låten.
Det var så romantiskt, en kärleksförklaring.
Jag har alltid varit romantisk, mitt andra jag som ingen känner.
Den jag är här,
hon är en fånig romantiker.
Det var så den blev min favoritlåt,
i hela världen.
Är du trött?
Jag är full.
Här i min…
En gång i tiden.
I sagan jag hittade på.
En av sakerna jag beundrar mest med Larissa
är att hon är spontan.
Allt med henne är äkta.
Hon kan skratta och gråta inom loppet av tio sekunder.
Som förförelse och pyjamas.
Hon är scenen och nån att förlita sig på.
Hon är djup, en skämtare,
världens drottning.
Jag känner ingen som oroar sig lika mycket för andra.
Ibland undrar jag hur så motstridiga saker får plats i en person.
Den dagen frågade jag henne varför hon plötsligt började gråta.
Vi skrattade så mycket.
Hon stannade upp, såg på mig med en allvarlig min och sa:
"Jag vet inte."
Jag flyttar den närmare så du hör ordentligt.
Sitt här.
-Hej. -Kom in.
Vad?
Jag vill att ni lyssnar på den här låten tills era öron trillar av!
Hejdå, allihop.
Vad?
-Hon kommer, gör och går. Skit samma. -Jag såg det.
Pyjamas!
Jag är livrädd för att flyga.
Det var det svåraste under alla månader av inspelning.
Men det är ingenting jämfört med vad hon går igenom.
-Hej, gumman. -Hej. Hur mår du?
-Hej. Hör du mig? Hur är det? -Varsågod.
Så han har gjort PET-skanningen.
Det är undersökningen som ger oss den mest sannolika diagnosen.
Och med största sannolikhet är det en lungtumör.
-Cancer? -Lyckligtvis…
Ja, det är tydligen cancer. Men den är lokaliserad.
Skanningen tittar på hela kroppen, och vi hittade inte cancer nån annanstans.
Så om operationen utförs väl kommer din pappa att bli frisk.
Att få såna svåra nyheter och behöva gå vidare med miljontals möten…
För att ställa in dem är inte ett alternativ.
Vi välkomnar superstjärnan Anitta.
Hjälper ni mig med nedräkningen?
Kom igen.
-Fem… -…fyra, tre, två, ett…
Tänk er att komma på ett annat namn
och leva livet på helt distinkta och motsägelsefulla sätt.
Jag är så het!
Jag sa alltid till mamma att jag skulle bli sångare,
att jag skulle bli känd…
Men när jag började sjunga tänkte jag:
"Jag vill inte göra bara det. Jag vill förändra världen, mitt land."
Att jag står här visar
att jag är på väg dit, att jag…
Att jag lyckas göra det. Så jag är så glad.
Och jag är så… Jag är så het!
Mamma, titta.
Ser jag ut så?
Självklart.
Larissa har alltid varit tydlig med att hon behövde bli sedd.
Men att se henne där med sin mamma, dubbelt sedd…
Det betyder mycket mer för henne än det gör för världen.
Tack.
Hejdå. Tack.
Tack så mycket. Tack.
Pappa, vilken tid passar bäst för sköterskan att ta blod imorgon?
Så de har resultaten när jag kommer dit, och vi kan göra allt tillsammans?
Även om Anitta verkar oövervinnerlig…
…är Larissa inte det.
Det går inte alltid ihop.
Välkomna Anitta!
HAAG, NEDERLÄNDERNA
Det är okej. Vi fortsätter med portugisiskan.
Om ljudet inte slutar funka igen kan vi fortsätta.
Om ljudet slutar funka, sjung för mig. På engelska – vi låtsas att allt är okej.
Jag är så glad!
Herregud!
Ljudet försvann under nästan varje låt.
Utrustningen, var femte minut…
Ge mig nåt att dricka. Jag är så trött på det här.
De enda som märker det är de som står henne nära.
Hej, Anitta här.
Jag vill tacka alla…
Det är inte bara att hon dansar, sjunger, och ger ett känslomässigt uppträdande.
Om det var allt vore det ingen stor grej.
Hon kontrollerar en enorm operation och ser till att allt funkar som det ska.
Det måste vara så utmattande.
Jag hatar att turnera på grund av allt resande.
Det krossar mitt hjärta, mitt sinne, allt.
-Alla de här dagarna: 13, 14, 15, 16, 17… -Det är sjukt.
Jag uppträder i olika länder.
PARIS, FRANKRIKE
Kom igen, in eller ut. Såja, stäng dörren.
Herregud, stäng dörren
Vattnet är varmt.
-Tog du… -Ja.
Tack.
Tre konserter i rad, i olika länder. Jag dör. Jag vill gråta.
Jag vill…
Jag vill dö.
Vet du vem Carmen Miranda är?
Det är galet.
Personen måste ge upp sitt liv.
Det finns ett pris att betala.
Det kom till en punkt där hon förstod att Larissa behövde lyssna på sig själv,
att hennes hälsa skulle ta en smäll om hon fortsatte i samma takt.
Hon nämnde det för mig. Hon hade läst en bok om Carmen Miranda,
som också jobbade oavbrutet. I slutändan gav hennes kropp efter.
1 MÅNAD SENARE
Det är så krångligt, så tufft.
En sak läker, och sen kommer en annan…
Precis efter. Kroppen… Min kropp står inte ut med frid.
Jag orkar inte mer.
Varje gång jag träffar nån som vet vem Anitta är,
men som jag inte står nära, blir jag henne.
Det är som att trycka på en knapp. Jag vill inte bli den personen hela tiden.
Jag brukade kunna kontrollera det,
men nu när alla vet vem jag är kan jag inte göra det.
Jag står inte ut längre.
Jag står inte ut med att inte kunna kontrollera när jag blir den personen.
Det är priset. Ge inte upp.
Det är priset du betalar för att vara den du har varit.
-För karaktären du har skapat. -Jag vill begrava allt.
Det är omöjligt att ge lika mycket som jag brukade.
Och jag… Jag står inte ut längre.
Jag kan inte.
Det kanske var därför hon bestämde sig för att återknyta till sig själv.
Men hon gillar inte när det är lätt.
Hon valde att göra det på världens högsta bergstopp.
1 MÅNAD SENARE
LUKLA, STARTPUNKT FÖR MOUNT EVEREST
Att vara en internationell artist
innebär inte att man är känd vart man än åker,
för världen är så stor.
Världen är så stor.
Det finns alltid en plats där folk kanske inte vet vem man är.
Det spelar ingen roll vem man är.
När man är i bergen är alla lika. Ingen får särbehandling.
Jag har bestigit Everest, men det borde inte göra mig stor.
Men ibland ber folk om en bild eller…
-Hur många försök tog det? -Jag gjorde det på första försöket.
Okej, så det är enkelt. Vi kör.
Folk säger att man, när man kommer dit,
bara vill nå toppen, för man ser folk nå toppen.
"Folk går dit. Jag ska också dit. Jag kan vara bättre.
Jag har redan kommit hit. Jag kan ta mig dit."
Tänk när vi är där uppe.
Det vore stort.
Om man når toppen
kan man bara stanna där i max åtta minuter eller nåt sånt.
Sen dör man.
Man kommer att se ung ut, frusen. Folk kommer att se en och prata om en.
Var det värt det?
När man når 7 000 meters höjd
säger de att man börjar yra på grund av bristen på syre.
Sen kan man inte tänka ordentligt.
Det är väldigt likt framgång, om man tänker efter.
En timmes vandring till.
Kanske mindre.
Vad händer om nån ångrar sig?
Vi…
-Tänk om imorgon… -Ja?
Tänk om nån känner sig sliten och vill ge upp?
Jag hoppas att det… Jag hoppas att det inte händer.
Jag förstår, men tänk om? Det är bara en fråga.
Den dagen kände jag precis som jag känner i min karriär.
Jag ville vila. Jag kände mig sjuk och trött.
Men människorna omkring mig hade en så tydlig bild av Anitta som nån
som aldrig ger upp,
som nån som ger allt till sista droppen,
för att vara bäst, nå toppen och vinna mer.
De trodde mig knappt.
Vi borde komma tillbaka.
-Jag är rädd. -Du vill inte ge upp. Det säger mycket.
-Jag vill ge upp! -Nej.
-Jo, jag vill… Hörni! -Vad?
Varför säger ni…
Framstår hon som nån som vill ge upp?
-Det är det jag menar. -Men…
-Hon ger aldrig upp. -I princip.
Hörni, lyssna.
Mitt gamla jag
gav inte upp.
Mitt nya jag… Jag är för att fixa en helikopter och säga:
"Jag är sjuk. Jag lyckades inte."
-"Vi ses." -"Vi tar hand om mig." Ja, jag är för det!
-Jag älskar upplevelsen. -"Jag ska till spat."
Det är första gången jag hajkar. Jag älskar vyerna.
Allt är toppen. Jag älskar det.
Jag har inget behov av
att gå längre än så här.
Vad är fel med att ge upp? Vad är fel med att ändra sig?
Jag ville vara fri.
Jag kände att jag, om jag fortsatte gå,
bara skulle uppfylla dem i teamets förväntningar,
dem i inspelningsteamet, som jag inte ville göra besvikna.
Men plötsligt var viljan att vara tyst starkare
än viljan att nå toppen.
Att bara komma halvvägs kanske gav mig det bästa av två världar.
Jag fick njuta av platsen och naturen,
spela in
och vara tyst.
Okej, jag har inga bilder på mig när jag når toppen.
Men skulle jag uthärda konsekvenserna av att nå toppen av de högsta topparna?
Det finns många biverkningar, av båda sakerna.
Jag började begrunda min karriär, mitt liv.
Jag gillar att resa ensam, att gå på gatan, utan livvakter,
att bli vän med okända människor, folk jag träffar på barer.
Jag gillar att dansa mitt på dansgolvet.
Om Anitta klättrar ännu högre
kanske Larissa aldrig får uppleva det igen.
Vad händer då?
Vad gör vi då?
Jag var glad för hennes skull.
Att ge upp är ofta precis vad vi behöver för att fortsätta…
…även om i en ny riktning.
Och riktningen hon går i nu…
Mentaliteten är att inte alltid behöva vara på toppen.
Sångerskan Anitta tillbringade fem dagar på en andlig retreat.
Hon gjorde den så kallade "gestationskartan".
Hon isolerade sig i jakt på balans, långt från vardagens surr.
RIO DE JANEIRO, BRASILIEN
Jag har läkt. Det är över, allt är över!
Det handlar om återhämtning, att läka sår, förbättring…
Det är över. Du måste gå dit.
Hördu!
Lita på mig. Om du inte går släpar jag dit dig!
-Herregud! -De har kalla där.
-Mamma! Wow! -Är du glad, älskling? Tack gode gud.
Hon öppnade sig inte för mig så ofta, och berättade vad hon gick igenom.
Hon sa inget, men jag frågade alltid.
Vissa dagar sa hon: "Jag ger upp. Jag orkar inte längre."
-Sån är Renan. Han har alltid varit sån. -Sån är jag.
Du.
Jag är en person som skriker och hoppar upp och ner.
-Jag… -Det har du alltid varit.
Ja, men nu är jag sån, och jag gillar hur jag är.
-Ja. -Det är så det ska vara.
-Precis. -Det är sån jag ska vara.
-Jag är glad, hoppar upp och ner, sjunger… -Ja!
Jag skämtar, gör bort mig och gillar att vara galen.
Jag gillar att göra galna saker. Jag är så lycklig.
Helt galen! Jag är galen!
Är nån hemma?
Sötnos!
När vi är barn vet vi inte vilka vi är.
Vi är vad de omkring oss bestämmer att vi är.
Och det kan vara i en livstid.
Larissa var alltid speciell, annorlunda. Men jag vet inte, jag får känslan av…
Hon passade inte in i sig själv, så hon försökte vara mer alldaglig.
Men när vi når den platsen i livet, i 30-årsåldern,
börjar vi inse vad som är viktigt.
Anitta är en karaktär. Hon vill vara stark och mäktig.
Innanför allt det finns Larissa,
som gör allt det hon har gjort sen hon var barn.
Hon är annorlunda på scen.
Men genom åren har jag börjat känna att hon är mer som Larissa,
mer som sitt sanna jag.
Hon låter det ske.
Såg ni månen?
Jag tog ut Charlie på en promenad, och när jag tittade framåt…
Jag vet inte om den ser ut så i Brasilien, men det är helt sjukt.
Jag kan inte sluta gråta.
Den är så vacker. Jag älskar er alla!
Jag är så tacksam som har er i mitt liv. Vilken vacker måne!
Jag såg henne förändras.
Jag minns inte hur många gånger hon sa åt mig
att gå i familjekonstellations-terapi, gå på kundalini, åka andliga retreater…
Jag brukade ha fester för att alla skulle bli fulla och strula.
Nu organiserar jag möten för andlig utveckling,
så att alla kan bli varelser av ljus.
Jaså, ni pratar. Jag trodde att ni hade börjat.
-Nej, jag väntar. -Jag sa…
Idag gjorde vi kundalini-aktivering.
Ja. Det är den starkaste energin vi har.
Just nu handlar allt om fred och lugn.
Ge mig en kram. Du måste studera. Du behöver träning.
Oj! Du kramade mig också!
LARISSAS VÄN
-Ge henne alla kramar. -Du måste göra det var tionde dag.
-Jag kramar inte nån. Jag… -Du kramade mig. Det var gulligt.
-Men jag… -Ja, men är hon inte…
-Hon är en i mängden. -Jag har kramat dig. Och jag lät den vara.
Till och med nu så…
Jag älskar dig.
Man måste ta tag i henne för att ge henne en puss.
Hon säger: "Herregud!" Jag säger: "Lugna dig!"
Vi är vänner.
Hon kommer hitta ett sätt att göra nåt för sin andlighet,
för sitt sinne.
Om hon inte får semester, om hon inte får tid att återhämta sig,
kommer hon att bli sjuk igen. Så det är ett fortsatt sökande.
Larissa ger sig in i allt – yoga, kundalini, andliga retreater –
för att orka gå upp på scenen som Anitta.
Hon vill inte vara ensam.
Hon vill ha sina vänner med sig.
Jag älskar dig, Ju!
Hördu!
Jag tar en sista klunk.
-Ska du ta ett dopp? -Jag…
Jag har ingen handduk att torka mig med, men jag är så glad.
Naturen är vacker.
Havet är vackert.
Grannarna som tittar på oss fyllon är vackra.
Allt är vackert.
Vi kan stanna här tills solen går upp. Sen på morgonen…
Hördu!
Jag älskar allt jag har gjort. Jag har förändrat folks liv.
Men skickade jag rätt budskap?
Det är så vackert! Går solen upp där eller där?
Jag nådde en punkt där jag hade erövrat allt.
Jag har uppnått allt jag önskat.
Jag vill vara nummer ett, och det var jag.
Men efter att ha blivit nummer ett, bara för att alla sa:
"Var är nästa?"
Jag slutade slappna av och började oroa mig för nästa.
Jag drömde om att vara nummer ett.
Varför njöt jag inte av det och reste nånstans?
Du kommer att bli blöt!
Jag hatar den här frågan:
"Vad har du för planer för nästa år? Vad har du för planer för…"
Jag vet fan inte! Helvete!
Jag vet fan inte!
Ingen kan vara på toppen för evigt,
ha allt det, och vara uppriktigt lycklig.
Man är bara verkligt lycklig
om man är lycklig även efter att ha förlorat allt det.
Jag tror…
Om man gör allt jag gjorde,
är överallt samtidigt,
finns det alltid ett stort tomrum.
Man tänker inte ens på sig själv längre. Man vill bara ha mer.
Mer uppmärksamhet, mer, mer, mer uppmärksamhet…
Tomheten inom mig var så stor
att det inte spelade nån roll hur framgångsrik jag blev.
Inget fyllde det tomrummet. Tomrummet är inombords.
Och vi försöker fylla tomrummet med saker utifrån.
Om jag förlorade allt skulle jag vara lycklig?
Det är vad jag vill testa.
Jag vill stanna upp och säga:
"Vänta lite. Jag måste lära mig att vara lycklig utan nåt av det."
Det gäller för mig och alla andra.
Jag ville göra den här filmen
för att försöka förklara för folk
att man inte måste vara berömd och rik för att vara speciell.
Tänk om jag sa till folk…
…att det inte är nåt fel med…
…imorgon…
…eller nästa år…
…att inte ha en coolare bil än man har idag?
Att det är okej att inte ha ett bättre hus nästa år?
Att det är okej att inte ha en hitsingel om fem år?
För vi kan vara lyckliga utan hittar.
Jag mår så bra!
Kom hit, stanna här med mamma. Det är skönt och mysigt för mamma.
-Vet du vad som är lusigt? -Vad?
-Jag läste ut den där blå boken. -Ja?
Det fanns ett fantastiskt kapitel om döden.
Det handlar om
att leva livet som om man skulle dö imorgon.
Om man skulle dö imorgon skulle man värdesätta varje minut mer.
Man skulle tänka: "Wow, jag är vaken! Wow, titta på himlen!"
Och dynamiten säger…
Pang!
Igen!
-Jag vill ha mer. -Högre.
Jag läste det och gick och la mig. När jag vaknade tänkte jag: "Det är sant."
Och dynamiten säger…
Pang!
Sen förändrades allt för mig.
Jag vaknade den dagen…
Jag förundrades över allt, hotellet, himlen…
Jag tänkte: "Fan!"
Jag var glad när jag gjorde konserten eftersom jag struntade i
vad som skulle hända efteråt, om folk tittade eller inte.
Jag ville bara ha kul.
Jag ville bara njuta av varje sekund av den dagen.
Det här är vår första glimt av…
Efter vårt första möte var jag euforisk. Det var som jul, nyårsafton eller nåt.
Se på dig, helt vit med snön.
-Tack. -Ingen orsak.
Är det coolt?
-Vänta. -Så fint.
När vi kysstes fick jag samma känsla.
Han ler inte mot mig så där.
När hon bad mig vara delaktig i filmen var det ungefär likadant.
-Hörde du? -Så klart jag gjorde.
Ja, hon visste att jag jobbade med film. Det hade gått lång tid.
Förslaget var rent professionellt.
Testar. Testar ljud.
Jag räddar dig igen. Ta med det.
Det kändes som om jag var 13 igen
och övade på vad jag skulle säga efter skolan.
Vad säger mina ögon nu?
Jag trodde aldrig att vi skulle uppleva det vi gjorde.
Jag är generad.
-Säg! -Jag dog nästan…
-Så jag vet att du kan läsa mina tankar! -Jag är generad!
Jag blev kär igen. Jag tror att hon också blev det.
Kan du lägga ner kameran och sitta bredvid mig?
Jag vill inte prata med kameran.
Fan, du är helt jävla fantastisk.
Du tatuerar, lagar mat, är jävligt snygg,
knullar, spelar trummor, spelar gitarr, är kult…
Antingen är du grym eller så är jag kär och korkad.
Charlie låter mig inte krama dig, Pedro. Pratar du fortfarande i telefon?
Jag kommer att vara med.
Det finns lite utrymme i Anittas liv för ett förhållande.
Okej, gå. Jag har terapi.
Jag har faktiskt bara sett Larissa.
Den Larissa jag kände –
den Larissa jag tror att jag kände, eller jag tror att jag känner –
när vi gick tillbaka till hotellrummet i en eller två timmar.
Men jag klantade mig, och hon ville inte längre vara med mig.
Med omedelbar verkan.
Jag skulle säga att Larissas största personlighetsbrist
är hennes skrämmande förmåga att bryta
när nåt inte är i linje med vad hon anser är rätt.
Vad ska du göra idag?
Vem får den första, Larissa?
Folk hugger in!
Det är min första, Brasilien. Ge mig ert stöd.
Uppfattat.
Efter den kvällen
gick vi skilda vägar.
Jag jobbade fortfarande på projektet, kameran var fortfarande på…
…men linsen hade blivit en vägg.
-Är du ledsen? -Nej.
Så varför är vår energi konstig?
Tja…
När vi inte vet vad som pågår blir det konstigt.
Om du inte känner för att reda ut saker och ting.
-Vad händer? -Den här relationen, att jobba med dig…
Det är svårt för mig, att skydda mig från mina känslor.
I början
sa jag att det inte borde hända,
att det skulle ställa till det.
Och vem insisterade?
Du.
Sen uppför du dig på ett sätt. Sen ändrar du dig.
Du förklarar inte varför. Du säger inget.
Ingen kan tvingas till att vara med nån. Ingen.
-Ing… -Filmar ni?
Ja, men det är okej. Vad är det?
Om du inte säger hej till min dotter så dör hon.
Jag gör det nu.
Fan också. Klantade jag mig?
Jag ville lösa det, men hon hade bestämt sig.
Sista inspelningsdagen: Mauro, Larissas pappa, fyllde 60.
Larissa har alltid gillat födelsedagar.
Där är hon precis som Anitta. Hon älskar att anordna fester.
Inte bara för sig själv, utan för alla hon älskar.
Jag vet inte hur hon hinner.
Ibland tror jag att hon är som en klocka som går enligt ett annat schema.
Hon är i orkanens öga, lösande hundratals problem.
Sen lägger hon allt åt sidan när en vän ringer tills problemet är löst.
När jag sjöng för 20 000 personer var jag lugn, men nu…
Helt lugn.
God kväll, allihop!
Välkomna, pappas vänner, vår familj…
Det här är min pappas första födelsedagsfest nånsin,
så vi behövde göra det med stil. Jag sa till honom:
"Det är omöjligt att överraska dig, eller hur?"
Han sa: "Ja, jag är pai de santo."
Men en överraskning kunde han inte förutse:
Att jag står för showen.
Ni kan börja.
Alla mina barn har följt min andliga sida. Vi har alla orishas.
När ens vägar är väl omhändertagna hittar orisha rätt väg, förfädernas väg.
Larissas orisha är ett barn. Den är en oshosi, ett barn.
Herregud!
Jag ska ringa pappa.
Få se vad han säger.
-Pappa. -Hej, älskling!
Titta vad jag ska ha på mig ikväll.
Är jag inte vacker?
Du ser ut som en orisha.
De stora evenemangen i de superberömdas värld
är nog nåt jag aldrig skulle klara av.
Men hon var så glad.
När hennes pappa ringde och sa att han var helt cancerfri, återställd,
började hon nästan dansa mitt på gatan. Hon är speciell.
Hennes liv är som en film.
Hon vann ett stipendium i skolans skönhetstävling
i en klänning av plastmuggar. Hon var sex, sex år gammal.
Nu bär hon kläder med pärlor på.
Flickan jag träffade i Honório, och kvinnan jag träffade nu, på scenen,
är en förortstjej som bytte namn för att hantera att vara många saker:
Den mest tillgivna dottern och systern, och samtidigt sitt eget imperium.
Jag älskar min mamma, min pappa och min bror.
Min mamma är en hårding. Det är svårt att ta sig förbi hennes skal.
Hon är en bra mamma,
men hon gav mig aldrig kramar eller pussar.
Nu är hon min bästa vän.
Jag ringer henne hela tiden. Det är perfekt.
Efter att ha tillbringat mycket tid ihop har jag insett att Larissa och Anitta,
som tidigare kämpade för att se vem som skulle ta mer plats,
vem som skulle vinna den striden, har förstått det jag också har förstått:
Man kan inte leva livet och avvisa 50 % av den man är.
Och innerst inne är vi alla kluvna. Ingen är bara en sak.
Jag hoppas att vi träffas igen nån annan gång i vårt liv.
Jag hoppas att jag får filma henne – dansande och sjungande –
och bevittna det oförglömliga mötet mellan henne och högtalarens kraft.
Larissa!
SÃO CONRADO STRAND, BRASILIEN
SISTA DAGEN AV KARNEVALEN
Dagen har grytt.
Ska du springa?
Det här var bättre än att gå på klubb.
-Eller hur? -Ja.
-Jag är helt blöt. -Vi skulle twerka till samma gamla låtar.
De är bra låtar, men vi har gjort det förut.
Och vi fick se soluppgången.
Jag hade aldrig varit här innan jag blev sångare, i Zona Sul.
Jag bodde i Rio men jag var aldrig i São Conrado,
aldrig på den här stranden.
-Det är bättre än att gå på klubb. -Ja, det är det.
Fan!
Ett gäng fulla människor som gör mig arg och pratar för mycket.
Jag har pratat mycket ikväll.
Men jag sa intressanta saker.
Jag är så lycklig.
Jag är så lycklig!
Jag har bestämt mig för att vara jävligt lycklig.
Jag ska vara lycklig oavsett vad som händer.
Kan inte du bestämma dig för att vara lycklig?
Så varför är du inte lycklig än?
ANITTA
Jag tror att jag vill ha sex.
Jag hittar nån.
Gissa vem jag… Du kan aldrig gissa.
Jag vill…
Hur säger man det? Inte ha sex.
Jag vill ha samlag medan jag lyssnar på mantran.
Om jag lämnar allt bakom mig och blir en mantrasångare på ett berg…
-Jag följer med dig. -Följer du med mig?
Undertexter: Josephine Roos Henriksson