Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
ZADNJI VLAK ZA FORTUNE
Zadnji vlak za Fortune je odpeljal ob 12.05.
Vi ste prišli ob 12.15.
To vem, ker takrat začnem zapirati.
Naslednji vlak za Fortune pelje šele naslednji teden.
Vaša stvar je, kako boste preživeli ta čas.
Samo pravim, da mi je gospod, ki je bil tako prijazen
in me je peljal do te železniške postaje,
zagotovil, da vlak za Fortune odpelje ob 13.05.
Narobe vam je povedal. -Kaj naj zdaj?
Moram priti v Fortune najpozneje do ponedeljka zjutraj.
Do Preston Cityja je le kilometer in pol v tisto smer.
Tam je konjušnica, kjer lahko vzamete konja.
Od Prestona do Fortuna je dva dni ježe.
Če se boste znašli,
lahko prispete v nedeljo ob tem času.
Ampak na vašem mestu bi se zmigal.
Divji zahod.
Gospodje, dame, odpočijmo se malo.
Pred nami je dolga hoja po vročini.
Morda nas bo nekaj strani Homerja poživilo in navdihnilo
pred našo naporno odisejo.
Kaj za vraga?
Prisegel bi, da je to luknja od naboja.
Ne obračaj se. -Res je od naboja!
Ljubi bog, ropajo me! -Ne premikaj se, sem rekel.
Samo refleks je bil, gospod. Nič slabega nisem mislil.
Izprazni žepe. -Nič nimam.
Prosim, gospod, zelo sem žgečkljiv.
Nikar, prosim. To je ves moj denar.
Daj mi vse vredno. -Tukaj imam šolski prstan.
Še uro.
Kaj vam bo ta stara ura?
Ničvredna je in zaponka je zlomljena.
Imam jo iz sentimentalnih razlogov. Očetova je bila.
Prenaša se iz roda v rod.
Moj dragi pokojni oče
je bil zame najpomembnejša oseba na svetu.
Bil je nežen in učen. -Utihni!
Zame jo je dal vgravirati
z njegovim najljubšim citatom.
Kaj je v kovčkih?
Gospod, rotim vas. Nočete vsebine kovčka.
Ničvredna je, samo...
Knjige? -Ja.
Samo neumne knjige so.
Ja, samo neumne knjige so, prav imate.
Si trgovec? -Ne, pedagog.
Peda-kaj?
Izobraževalec. -Kaj?
Gospod, šolski učitelj sem. -Šola? Jebeš šolo. Umakni se.
Prosim vas, uro imate... -Utihni, sem rekel!
Čevlji, nobenih kavbojk, samo pederska oblačila. Tipično.
Samo moje spodnjice so. Zagotovo...
Če si pameten,
se ne boš premikal, dokler ne grem.
Razumeš, starček?
Čisto pri miru bom, obljubim.
Oprostite, gospod.
Samo za trenutek bi vas zmotil.
Pišuka, dobro merite. -Ne laskaj mi.
Zabit si ali pa hočeš umreti.
Verjemite, v normalnih okoliščinah
bi vedno poslušal tako odločen ukaz, ampak sem obupan.
In vsi vemo, kaj je rekel Hipokrat.
Kdo? -Saj veste, Hi... Kakorkoli,
rekel je, da v sili še hudič muhe žre.
Ne? Nič zato.
Pravim samo, da si ne bi drznil igrati s takšno usodo,
če ne bi bil tako obupan človek.
Kmalu boš mrtev človek.
Naj pojasnim. Mislil sem, da grem v Fortune,
ampak sem na žalost zamudil zadnji vlak.
Moram priti v Fortune do ponedeljka.
Učitelj ne sme zamujati na prvi šolski dan.
Kaj pravite na poslovni predlog?
Kaj? -Oprostite zaradi predrznosti,
ampak več kot očitno potrebujete sredstva.
Meni ste že vse vzeli,
ampak lahko vam ponudim dodatno plačilo, ko prideva v Fortune.
Ko "prideva" v Fortune? -Tako je.
Veste, sem novi učitelj v Fortunu.
Štipendija me čaka.
Moja prva polna mesečna plača.
Če me pospremite do Fortuna do ponedeljkovega zvonca,
vam jo rade volje predam.
Koliko? -Mesečna plača.
Za dvodnevno pot do Fortuna.
Sva dogovorjena?
Jezus. Takoj pridem, gospod!
Zdravo, gospod.
Sva dogovorjena? Nič vam ne bom v napoto.
Odličen sopotnik sem.
Imam čudovite knjige za po poti.
Branje me ne zanima. -Kaj?
Mogoče samo berete napačne knjige.
Branje je dar. Spodbuja domišljijo
ter omogoča, da doživiš mnoga življenja in neštete pustolovščine.
Prave pustolovščine živim. Ni mi treba brati o tujih.
Imaš konja?
Tudi v tem je problem.
Nameraval sem iti z vlakom.
Ampak z veseljem hodim poleg vas.
Srečo imaš.
Slučajno grem skozi Fortune.
To!
Če hočeš vso pot hoditi poleg mojega konja,
je to tvoja stvar.
Če pa komu omeniš, da sem te oropal,
ti bom odpihnil glavo.
Brez skrbi. Niti besedice.
Vaš večni dolžnik sem. Najlepša hvala.
Že grem. Tik za vami sem. Čakajte, gospod!
Čakajte!
Gremo.
Pravega žrebca imate, gospod.
Že v redu, saj zmorem. Dohajam vas.
Ne dvomim v vaš občutek za orientacijo,
ampak ali ne bi bilo lažje slediti železnici?
Po bližnjici greva. Pusti kovčka.
Kako to mislite? -Pusti ju, sem rekel.
Upočasnjujeta nas. -Prav.
V Fortunu lahko kupim novo spodnje perilo,
ampak moje knjige so nepogrešljive.
Ne bom jih pustil.
Kaj je učitelj brez knjig?
Tam, kamor greš, ne bo nikomur mar za preklete knjige.
Spoštljivo se ne strinjam.
Edini cilj mojega potovanja iz Anglije v Novi svet
je poučevanje radovednih prebivalcev Fortuna.
Kaj počnete? Ne smete vzeti mojih knjig!
Ne počnite tega, gospod. Prosim.
Vse, kar sem, je v teh knjigah!
Potrebujem jih za poučevanje.
Odlična zamisel.
Hvala. Ja, bisage.
Me je zanimalo, čemu služijo. Čudovito.
Zelo razumen človek ste, gospod...
Nisem ujel vašega imena, gospod...
Prav, bom jaz prvi.
Jaz sem Cecil Caldecott Peachtree III. iz Londona v Angliji.
Vam na uslugo. Vi pa ste? -Dooley. Jedidiah Dooley.
Ampak nikomur ne povej!
Molčim kot grob.
Gospod Dooley, Angleži imamo napačno predstavo
o vas Američanih.
Kaj vse slišimo o divjem ameriškem zahodu.
To so očitno neumnosti.
Pravzaprav ste prijazni in ljubeznivi.
Nismo tako prijazni. Hitro na konja.
Prosim? -Zajahaj, hitro!
Ali poznate ta gospoda? -Nista gospoda.
Premakni rit! Pohiti, stari!
Prav, prav. -Dajmo.
Daj nogo v sedlo. -Nikoli še nisem jahal.
Samo trenutek. -Nimava trenutka!
To ne more biti prav.
Bičate me? Gospod Dooley, dohajata naju.
Zdaj streljata na naju! -Pa se skloni, prekleto!
Nagni se na levo. -Slabo mi je.
Na drugo levo!
Pobegnila sva jima. -Kam je šel? Jezus!
Pazi, kam streljaš, idiot!
Si cel? -To je bilo razburljivo.
Ja...
Zakaj za vraga si obrnjen tja? Obrni se, prekleto!
Krč me je pograbil. Krč! Tako.
Nazaj na konja. Tokrat v pravo smer.
Kdo sta bila ta huligana? Le kaj sta hotela?
Zdi se mi,
da bi lahko ubrala bolj civilizirano metodo.
Če bi se vljudno pogovorila z njima,
bi se mogoče spametovala.
Učitelj si? Marsičesa ne veš, starček.
To je vsekakor več, kot smo pričakovali.
Zapustili so nas na železniški postaji,
v nas so uperili pištolo, banditi so nas lovili in streljali na nas.
Ko bi nas oče zdaj videl...
Moram reči, da je nekako razburljivo.
Mi? Kdo mi?
No, William Shakespeare, Alfred Lord Tennyson,
Charles Dickens, Henry David Thoreau, Jane Austen...
Kdo? -Pisatelji mojih knjig.
Zame so kot družina. Za nekatere ste gotovo že slišali.
Ne. Nobenega ne poznam.
Joj, dvojna nikalnica. Mislim, da ste hoteli reči:
Zanje še nisem slišal.
Če hočeš, da pot poteka gladko,
mi ne govori več, kaj mislim, jasno?
Oprostite, seveda. Strokovna navada.
Se bom potrudil.
Dobro se potrudi. -Oprostite.
Seveda kot edinec
nisem imel družbe sorojencev,
zato sem zatočišče iskal v knjigah. Liki so bili zelo živi.
Ne pravim, da sem bil osamljen otrok.
Nasprotno. Mama je bila zelo družabna.
Prirejala je čudovite večerje.
Spoznal sem izjemne ljudi iz vseh družbenih slojev.
Spomnim se neke čudovite večerje.
Povabila je slavnega dirigenta.
Prdnil je. Smejali smo se. Morali smo iz sobe.
Hej, hej. -Kaj je?
Tiho. Počasi vstani.
Zakaj že? -Vstani.
Brez naglih gibov.
Nočeva ga prestrašiti. Bogdaj.
Moj bog, približuje se nama.
Samo smehljaj se. Jaz bom govoril.
Volna je. Tvid iz Londona.
Dobra volna.
Ne premikaj se.
Bodi pri miru. -Ježeš, kaj hoče?
Povedal nama bo, potem pa bo šel. Upam.
Moje knjige! Ne sme jih vzeti!
Na tvojem mestu bi molčal.
So ti všeč knjige? Lepo. Kar izberi.
Ne spodbujajte ga, gospod Dooley.
Zapri gobec. -Ne sme jih vzeti.
Ne poslušaj ga, poglavar. Vzemi, kar hočeš.
Prav.
Če že hočete knjigo...
Predlagam tole.
Klasika je.
Kaj je?
Še vedno je berljiva. Okoli luknje.
Ne...
Ta vam bo všeč. Walden. Henry David Thoreau.
O naravoslovcu, podobnem vam.
Ta knjiga je razmišljanje
o preprostem življenju v naravnem okolju.
Ne razume te!
Thoreau?
Bral sem ga.
Vidite, gospod Dooley? Branje povezuje kulture po...
Ne, prosim.
Mojega Dickensa hočete?
Ni problema, poglavar. Tvoja je.
Ta vam ne bo všeč.
Prezapletena je. Preveč likov ima.
Težko razumljiva je. Zame?
Vzemi. -Poglavar, prosim.
Kaj je to?
Prekislo za moj okus. Vedite,
da je gospod odkorakal z izbranimi Dickensovimi deli.
Za vrečko kislih jagod.
Slaba izmenjava, če mene vprašate.
Grozno sem žalosten.
Ti revež, ti. Zmigaj se.
Ta del me spominja na Wales. -Na kaj?
Na državo Wales.
Čeprav žalujemo za našim dragim Charlesom Dickensom,
imamo vsaj Williama Shakespearja, da nas razvedri.
Ko potuješ s starim bardom, občutiš določeno vljudnost.
Kajne?
Bi ga prebrali? Prav slasten je.
Zdajle bi mi teknil samo zajčji frikase.
Poskusiva še pred mrakom enega ubiti.
Kako to mislite, ubiti? Da bo mrtev?
Moja gospodinja, gospa Wilberforce,
je pripravljala vse moje obroke. Prava svetnica je bila.
Zlasti zato, ker nisem te sreče, da bi imel ženo.
Tolst je. -Kako je srčkan.
Tudi s poglavarjevimi jagodami bom zadovoljen, čeprav so kisle.
Pazi! -Jezus! Glej, kaj si naredil!
Ubožček. -Nazaj v tabor!
Ne dihaj mi za vrat!
Nimate fižola? Vsi kavboji imajo fižol.
Kaj? -Oderi ga.
Ni govora!
Mogoče v dobri stari Angliji zajca jeste drugače,
tukaj pa ga odremo in očistimo, preden ga skuhamo.
Grem po kurivo. -Odkrito rečeno,
nabiranje kuriva bi mi šlo veliko bolje od rok kot odiranje.
Bi se lahko zamenjala?
Jaz sem ga ubil, ti ga oderi.
Moj bog. Joj.
Iskreno se opravičujem za ponižanje,
ki ga boš pretrpel.
Za prste obliznit!
Škrjanec je v zraku,
polž je na trnu, Bog je v nebesih,
vse je v najlepšem redu. -Ne beri iz Biblije.
Če bi hotel poslušati o Bogu, bi šel v cerkev.
Težko si predstavljam, da pogosto zahajate v cerkev.
Kaj pa ti veš. Moja mama, naj počiva v miru,
me je vsako nedeljo zvlekla v cerkev.
Da bi vbila Gospoda v svojega vražička.
Nisem maral iti, ampak ko zdaj pomislim,
so to edini lepi spomini nanjo, preden je zbolela.
Najbrž imaš prav.
Že celo večnost nisem bil v cerkvi,
ampak to ne pomeni, da ne maram Boga.
Razumeva se. On me razume.
Ne dvomim. Toliko, da veste,
to ni Biblija, ampak Robert Browning.
Nočem biti predrzen, ampak domnevam, da niste najbolj izobraženi.
Tukaj se mora človek naučiti samo streljati naravnost
in šteti denar.
Ne strinjam se, gospod Dooley.
Praktično znanje o svojem poklicu je seveda pomembno,
toda širše znanje je orodje, ki podira vse ovire.
Nekaj me zanima.
Kako to, da gre izobražen človek, kot si ti, v Fortune?
To je luknja sredi ničesar.
Odkrito povedano, z zadnjega položaja sem bil odpuščen
zaradi grozljivega vedenja do nadrejenega.
Odpustili so te? -Na žalost. Sram me je, a tako pač je.
Kaj si naredil? Otipaval knjižničarko? -Udaril sem ravnatelja.
Šefa si usekal?
Zdi se mi, kot da nisem bil jaz, ampak neki poganski,
odvratni stvor, ki me je prevzel.
Ampak sem bil jaz. -Zakaj si ga namlatil?
Imel sem zelo bistrega učenca.
Bral je esej, ki ga je napisal o možnosti,
da smo se ljudje razvili iz drobnih mikroskopskih organizmov,
po navdihu Darwina. -Koga?
Ikonoklastičnega biologa.
Vseeno, rekel je, da Darwin dobro pove,
da se je človek morda razvil iz drobnih enoceličnih organizmov
do trenutnega stanja.
Na naše presenečenje je ravnatelj prisluškoval.
Preden smo se utegnili o tej temi pogovoriti,
je vdrl v učilnico in zavpil:
"Kako si drzneš bogokletiti pod to streho, krivoverec!
Bog je edini stvaritelj človeka."
Potem je vzel palico in začel tepsti ubogega Barnabasa.
Takrat se je v meni prebudila zver.
Vzel sem mu palico in v neobvladljivi jezi
udaril ubožca po glavi.
S tresočim glasom sem mu rekel:
"Gospod, nikoli več ne udarite mojega učenca!"
Porkaduš! Bravo, stari.
Zmaga je bila žal le trenutna.
Po odpustitvi se nisem mogel zaposliti nikjer v Angliji.
Odločil sem se, da je čas, da se preselim v Novi svet.
Toda moj okrnjeni ugled je že dosegel
vse boljše ameriške akademije.
Izkazalo se je, da me tudi tukaj nočejo zaposliti.
Potem sem videl oglas v Boston Gazettu.
"Mesto Fortune išče učitelja." Pisal sem jim.
Odgovorili so, da sprejemajo mojo prošnjo.
Konec enega poglavja, začetek drugega.
Zakaj si ne bi poiskal druge službe?
Da bi opustil poučevanje? Nikoli.
Veste, g. Dooley, vse življenje sem si želel poučevati.
Kje in koga bom učil, pa je v rokah višje sile.
Poučevanje ni le poklic, moje poslanstvo je.
Usoda me je pripeljala do sprejetja tega poslanstva
v obmejnem mestecu Fortune.
Cilj poučevanja
ni le siljenje učencev, da si zapomnijo dejstva in datume,
temveč da jih navdihneš.
Da odkleneš vrata, skrita globoko v vseh nas,
ki nam dovolijo sanjati.
Sanjati o boljšem življenju zase
in boljši prihodnosti za vse.
Spomnim se vseh čudovitih učiteljev,
ki so močno vplivali name.
Večno jim bom hvaležen.
Želim si, da bi jim kaj rekel,
ker zdaj vem, koliko bi jim to pomenilo.
Največja nagrada, ki jo lahko učitelj prejme,
je spoznanje, da je nekomu spremenil življenje,
četudi le enemu otroku.
Lahko noč, dragi princ.
Vstani, princeska. Pojdiva. Nekaj kave je ostalo.
Najlepša...
Ne glej me tako. Odejo sem ti dal samo zato,
ker si tako glasno šklepetal z zobmi,
kot da bi žvenketal s kovanci v pločevinki.
Sicer se ne bi naspal.
No, vseeno hvala.
Imate mogoče čaj? -Ti ni všeč? Dobro, več zame.
Dobro.
Dvigni rit. Danes bo dolga pot.
Ali imate lopato?
Moj bog. V Fortune ste naju pripeljali cel dan prej.
Neverjetni ste, gospod Dooley!
Ne, to ni Fortune.
Fortune ni videti tako dobro. To je Lobo. Zdaj pa razjahaj.
Prosim? -V mesto ne greva štuporamo.
Tukaj greš dol.
Kje vas bom našel? -V salonu gospodične Lily!
Kaj pa moje knjige? Hej!
Lep dan za sprehod. -Ne vem, kaj je tako lepega.
Kaj? Zdravo.
Živjo, fanta. Vajin kamen me je zadel v tilnik.
Po nesreči. -Ja.
To sem tudi domneval, vendar pritiče, da se mi opravičita.
Kaj priteče? -Kaj?
Pritiče.
Dolžna sta se opravičiti.
Pojdiva. -Čakajta.
Hodita v šolo?
Ne več.
Pri teh letih sta pustila šolo?
Učitelj je mrtev.
Gospod Banks ga je ustrelil, ker je njegovemu sinu rekel idiot. -Hej!
Dobro je vedeti, da otrokom ne smem govoriti idioti.
Ful asov in kraljev, Chip.
Poker dvojk.
Prekleto.
Kam se ti mudi, poba? Mogoče boš imel naslednjo več sreče.
Prekleto, Cecil! Ne prikradi se tako za človeka.
Še ustrelili te bodo.
Očetovo uro ste zakartali.
Ne, mojo uro, stari.
Mimogrede, izgovori se Cecil. Raje pojdiva.
Oprostite, gospod.
Zaradi tebe sem se polil po srajci. Moral bi se opravičiti.
Saj sem se, dobri gospod. -Ja, slišal sem ga.
Zdaj pa ga spusti, preden ti srajco še preluknjam.
Veš, kaj rečem, ko mi smrkavec grozi?
Hurley, pospremi gospoda ven.
Kaj bosta pila?
Glej, kaj so šakali privlekli!
Kako si, Dooley? -Nikoli bolje, Lil.
Mi daš viski? -Amanda! Zapeljivec je prišel!
Kaj pa ti piješ, cukrček?
Nič ne bom, hvala, gospa.
Dooley!
Tokrat te dolgo ni bilo. Mislila sem že, da se ne boš vrnil.
Oprosti, ljubica. Delo sem imel.
Kdo je ta srček? Tvoj dedek?
On? Ni moj dedek. -Prijatelj?
Prijatelj že ne.
Pravzaprav sva sopotnika.
Sopotnika? Srčkan je. Kajne, Lil?
Res je. Samo poglej te modre oči.
Gospa, očaran in navdušen sem.
Končno imamo gospoda v tej luknji.
Dooley, kje je razbojnik, kot si ti,
našel takega očarljivega gospoda?
Dovolite, da se predstavim.
Cecil Caldecott Peachtree III. Vam na uslugo, gospa.
Predolgo, se ti ne zdi?
"Izgovorjeno ime je priznanje posameznika, ki mu pripada.
Kdor zna pravilno izgovoriti moje ime, me lahko pokliče
ter je upravičen do moje ljubezni in pomoči." Henry David Thoreau.
Cecil je knjižni molj.
Cec, sprosti se že enkrat. Lil, viski za knjigoljuba. Častim.
Gospod Dooley, ne pijem alkohola.
Razen občasnega punča z rumom na božični zabavi.
Čakajte, gospod Dooley...
Pred salonom nisem videl najinega žrebca.
Saj ga niso ukradli? -Najinega žrebca? Prava pojava je.
Moje knjige nosi. Moram jih imeti na očeh.
Morava iti. -Pomiri se.
Najinemu žrebcu v konjušnici menjajo podkve.
Moje drage sopotnike,
moje redke izdaje ste zaupali preprostemu kovaču?
Kam se vam mudi?
Ostanite malo in spijte kaj z mano.
Zasebno.
Najlepša hvala,
ampak mi je neprijetno, kadar nimam knjig na očeh.
Sem ti rekel, da je nor.
Zgoraj imam knjigo, če te to vzburja, dragec.
Naslov je "Kamasutrej". Si že slišal zanjo?
Kamasutrej? Aha, Kamasutra.
Z gotovostjo lahko rečem, da te še nisem prebral.
Jaz samo gledam slike. -Slike ima?
Ne morem odpeti gumbov.
Pljuvalnik je za pljuvanje, ne scanje, žival umazana!
Pojdi ven!
"Krepleto", Lil. -Naslednjič ti ga bom pribila na steno!
Ti in preklemana stena!
Žal mi je, dragec.
O čem sva že govorila? Saj res, častim ti pijačo.
Prav, ampak namesto žganja,
ali imate mogoče skodelico čaja?
Ne že spet ta čaj...
Pridi sem. Poslušaj. Spij viski.
Še nikoli nisem pil čistega viskija.
Potem je skrajni čas.
Če hočeš videti Fortune, pij. Kar korajžno.
No, ko si v Rimu...
Čin-čin.
Ne srkaš ga kot neka fina gospa na čajanki!
Zvrneš ga kot moški! Glej.
Natakarica, še enega.
Poslušaj, takoj bom nazaj.
Ne skrbi za knjige.
Kam...
Izvoli. -Zame?
Moram reči, da se privadiš na okus.
Bi rekla.
Živjo. -To pa je seksi oblekica.
Iz Francije je. Pol leta je potovala. Ti je všeč?
Všeč? Pa še kako.
Zelo sem vesela, da boš tokrat ostal. Veš, kaj si želim?
Da bi nekega dne šla v Francijo in videla Pariz.
Vem, da bi mi bil všeč.
Tvoja želja, moj ukaz.
Če hoče moja ljubica v Pariz, bo šla v Pariz.
Pa ja.
Resno misliš?
Resno kot tifus, ljubica. -Dooley!
To bi bilo najlepše, kar je kdaj kdo naredil...
Čakaj malo. Kako si lahko privoščiš Pariz?
Komaj imaš dovolj za fižol. -Prepusti to meni.
Velike ideje imam.
Nekaj imam zate, v dokaz mojih namer.
Zapri oči in iztegni roke.
Prav.
Odpri oči.
Kaj praviš?
Moj bog. Dooley, krasen je.
Ta je imel polnejši okus.
Ali okušam kanček hibiskusa?
Vse je iz iste steklenice, srček.
Si dobro? Mogoče si dovolj spil.
Zdi se, da bi lahko legel.
Šnops!
Nihče ne zna reči prosim v tej predpubertetni državi?
Tebe pa poznam.
To je Filistejec, ki mi je ukradel očetovo uro.
O čem pa blebetaš, starina? In kdo je Filis?
Ukazujem vam, gospod, da mi jo takoj predate!
To misliš?
Je bila tvoja?
Lepa je. Prirasla mi je k srcu.
Kaj, če ti je ne vrnem?
Kaj boš potem?
Previdno.
Dobro.
Dooley, pridi dol!
Tvoj prijatelj je v težavah, pohiti!
Sranje. Kaj je spet?
Oprosti, ljubica. -Že v redu. Sranje.
Dooley, pohiti!
Kaj vam je? Ne vidite, da je nežen?
Pizdun!
Prej si bil smešen, zdaj si me pa razjezil.
Se dobro počutiš, ko tepeš starca?
Gospod Dooley, dovolite, da mu plačam za čiščenje.
Nasilje ni nikoli odgovor. -Tvoj prijatelj ima mogoče prav.
Mogoče ima prav, ljudje. Kar je bilo, je bilo.
Tudi tako si lahko povrneš izgubljeno.
Učitelj, včasih je nasilje edini odgovor. Si videl to?
Vsekakor.
Bogdaj, šerif.
Vam častim pijačo?
Vstani, Dooley. Družbo imaš.
Samo minuto lahko ostanete.
Res znaš človeka spraviti v težave, stari.
Grozno migreno imam.
Mimogrede, če se prav spomnim,
ste vi vztrajali, da zaužijem tisti ogabni strup.
Kako naj bi vedel, da boš dal vse ven
kot pokvarjen igralni avtomat?
Še en barvit idiom.
Kaj si mi rekel? -Beseda je idiom.
Figurativen, nedobeseden izraz.
G. Dooley, če dovolite,
bom vzel svojo lastnino iz vaših bisag
in si poiskal drugo spremstvo do Fortuna.
Hvala, da ste me pospremili do sem.
Čakaj. Tukaj ne moreš nikomur zaupati, da te bo peljal v Fortune.
Sami lopovi in izobčenci so.
Če bi kako prišel ven, bi lahko šla naprej.
Reši me. -Zaboga, ne! Ni govora.
Hočeš, da te šerif sliši? Poslušaj, zmoreš to.
Nikoli. Človek principa sem.
Kaj pa tisti mulec, o katerem si mi pravil?
Iz knjige. Kako mu je že ime?
Oliver Twixit.
Gospod Dooley, vidim, da ste me poslušali.
Presenečate me. Seveda mislite Oliverja Twista.
Tako je. Nisi rekel, da je nekoga rešil?
Ja, mladi gospodič Twist je pobegnil iz naporne delavnice.
To je bil strašljiv pobeg.
Vseeno bi bil boljši primer grof Monte Cristo.
To je vrhunec zaporniških romanov.
Vidiš? -To je popolnoma drugače.
Čisto leposlovje.
Zaprt sem samo zato, ker sem se postavil zate.
Kaj, če bi pokazal malo hvaležnosti in mi pomagal pobegniti?
Nikakor.
Utihni!
Moj bog. -Prekleto, Dooley! Utihni!
Ne zganjaj hrupa. -Mi ne boste pomagali? Pokličite zdravnika.
Prespi bolečino.
Jezus Kristus!
To je kri! Grem po dohtarja. Drži se.
Gospod Dooley.
Je šel? -Ja.
Moram priznati, da so bile jagode dobra ideja.
Nasedel je.
Zasluge gredo poglavarju.
Res je. Hvala, poglavar. Dobro, pohitiva.
Ključi. -Ja, ključi. Prinesi jih. Tam so.
Zrak je čist. -Si naredil, kar sem rekel?
Sem, gospod.
Dobro, pojdiva.
Moj bog. To me spominja na moje osmo poletje,
ko sem pojedel vso mamino slivovo marmelado in okrivil Thomasa Wicka.
Nisem priznal, on pa je bil tepen.
Oprosti, mami. Oprosti, Tommy.
Daj že. Sranje!
Kaj se greš, poba?
Pridi nazaj, prasec!
Glej, da te ne ustrelim!
Dooley! -Vrnem se pote, ljubica!
Ko bom imel dovolj za Pariz.
Čakala te bom, ljubček.
Nasvidenje, gospa! -Pa-pa, modrooki!
Stoj!
Kaj? Dooley!
Če odrineva ob zori,
bova v Fortunu ravno pravi čas za nedeljsko večerjo.
Kaj praviš na to uslugo?
Čudežno. Imel bom vso noč, da se namestim in organiziram
pred ponedeljkovim zvoncem ob sedmih zjutraj.
Res ste mož beseda, gospod Dooley. Hvala.
Se kdaj naveličaš branja istih knjig?
Ne, nikoli.
Še vedno ne razumem,
kaj je pri branju tako zabavnega.
Spoznaš nove zamisli in širiš svoje znanje.
Poleg tega izobrazba odpre ves svet novih možnosti,
kar se tiče prihodnosti.
Stavim, da bi si lahko s primerno izobrazbo poiskal odlično službo.
Popravek. Kariero. -Misliš? Zakaj si tako prepričan?
Thoreau je rekel: "Ni pomembno to, kar gledaš, ampak to, kar vidiš."
Mogoče gledam strašnega razbojnika,
ampak vidim bistrega mladeniča,
pred katerim je svetla prihodnost, če si jo želi.
Izbral sem knjigo za vas. To so Guliverjeva potovanja.
Govori o pustolovcu, kot ste vi,
je pa tudi bridka satira o politiki in človeški naravi.
Prav, preberi mi jo.
Mislim, da bi bolj uživali, če bi jo sami prebrali.
Nočem je prebrati. Slišati jo hočem.
Veš, kaj? Pozabi. -Tudi prav.
Gospod Dooley, ali pogosto uporabljate to reč?
Revolver? Dovolj pogosto.
Povejte, ste z njim že kdaj ustrelili sočloveka?
Ne serji. Tukaj je že vsak koga ubil.
Vlada zakon džungle.
Divje živali ubijajo divje živali. Ni druge.
Če si ne dovolim preveč... Koliko ljudi ste ubili?
Devetnajst. -Moj bog. Devetnajst?
Nečesa te pa lahko naučim. Hitrejši na sprožilcu dlje preživi.
Izjemno. -Nikoli pa nisem ubil ženske.
Ali otroka.
In nikogar nisem ustrelil v hrbet.
Bravo za to. -Bi poskusil?
Streljati s pištolo? -Ja.
Raje ne bi.
Dobro si se prekucnil. Na rit te vrže, kajne?
Vidiš? Mačji kašelj. Pridi, reva. Poskusi še enkrat.
Ne, ne, ne morem več.
Daj no. Veš, kaj si? Stari prdec.
Kako prosim? -Tako je. Zaprašen stari prdec.
Primerjate me z odvratnim vetrom iz črevesja? Zakaj?
Ker nočem sodelovati v vaših trapastih strelskih običajih?
To je nezaslišano, gospod!
Poslušaj, učitelj. To je divji zahod.
Moraš znati streljati, da preživiš.
Ti si mi povedal o "Derwinu"
in njegovemu preživetju najmočnejšega.
Tukaj je najmočnejši tisti, ki najboljše strelja.
Darwin... Strahopetno je.
Mi praviš strahopetec? -Če zavija kot volk...
Volk? Kaj ima volk s tem?
O čem govoriš? -To je metafora.
Ne bi mi pravil strahopetec,
če bi videl, kako sem se s to pištolo rešil iz zagate za zagato.
Ne bi verjel polovice tega, kar sem videl.
O meni bi morali pisati knjige.
In če bi bral o mojih pustolovščinah
v neki prekleti knjigi, bi pel čisto drugo pesem.
Rekel bi, da je Dooleyjev lik
romantični junak ameriškega zahoda.
Hotel sem reči samo,
da je mogoče bolj civilizirano reševati spore,
namesto da se skrivate za orožjem.
Pravi človek, ki še ni gledal v cev pištole.
Popravek. Zrl sem v cev vaše,
pa me je lastna pištola rešila?
Ne! Imel sem samo besede.
Lepo te prosim. Nisi bil v pravi nevarnosti.
Nikoli nisem ustrelil neoboroženega človeka. Niti tako zoprnega.
Čeprav zdaj dvomim o tem prepričanju.
G. Dooley, pravim samo, da orožje ni odgovor...
Narobe! Orožje je edini odgovor. Ne gre drugače.
Ste že kdaj slišali za izraz "pero je močnejše od meča"?
Ne, nis'm!
No, tudi od pištole je močnejše.
Upam, da boste to dojeli, preden bo prepozno.
Resnično upam. In reče se ne, nisem.
Rekel sem ti, da me ne popravljaj več!
Izgubil si pravico do odeje. Moja je.
Potem pa lahko noč.
Lepe zvezde.
Ne premikaj se. -Kača. Kakšno lepo presenečenje.
Ne serji.
Kaj se dogaja? Kaj za vraga?
Lezi, poba.
Kaj je zdaj to? -Učitelj, utihni že enkrat.
Dooley, spet se srečava.
Ju poznate, gospod Dooley? -Gospod Dooley? Kako smo prefinjeni.
Ga lahko zdaj fentam, Kača? -Kmalu.
Kača? Kako barvit, vendar klišejski vzdevek.
Domnevam, da Kača ni vaše krščansko ime, seveda.
Pa smo spet tam.
Krščansko? Si pridigar? -Ne, učitelj.
Tako se reče.
Krščansko ime je tisto, ki vam ga dajo starši.
Moj priimek je Peachtree... -Nehaj.
Moje krščansko ime pa je Cecil. Cecil Peachtree.
G. Dooley je Jedidiah. -Njegovo krščansko ime je Charlie.
Charlie? Tako.
Štekam. Charlie, zbrcaj tega usraneta do mene.
Z veseljem. -Ne, Charlie.
Nehaj! Kača, daj no.
Ni potrebe po tem, Charlie. -Izprazni žepe.
Izprazni žepe, ubogaj ga.
Žal mi je, samo robček imam.
Kaj stari prdec počne s takim izmečkom?
Zakaj so vsi v tej državi obsedeni s prdci?
Govori!
No, bil sem na poti v Fortune.
Gospod, prosim, ne igrajte se z Guliverjem.
Kakorkoli, po naključju
sem zamudil zadnji vlak in prijazni gospod Dooley
me je bil pripravljen pospremiti do Fortuna.
Pustite Guliverja. Ne! Ne, prosim.
Prijazni gospod Dooley, praviš?
Potuj naprej, dragi Guliver.
Te je bil prijazni gospod Dooley pripravljen pospremiti,
preden te je oropal ali po tem?
To ni pomembno.
Preprosto moram ugovarjati. Zažiganje knjig je greh.
Kraja tudi. Očitno imamo nekaj skupnega.
Vse nas je pretental prijazni gospod Dooley.
Ukradel ti je ves denar in lastnino.
Tako kot najinega konja. -Vašega konja? Gospod Dooley...
Zaupal sem ti.
Sprejel sem te. Nič nisi imel.
Jedel si mojo hrano, pil moj viski.
Vzel sem te pod okrilje in te izuril.
Bil si mi kot sin. In kaj dobim v zameno?
Kaj je moja zahvala? Nož v hrbet! Glej me, strahopetec!
"Et tu, Brute?"
Kaj?
"Et tu, Brute?" Latinski izraz, ki ga je izgovoril Julij Cezar,
ko je prepoznal svojega prijatelja Bruta
med svojimi morilci. To je najbolj legendarna izdaja.
Mogoče prepoznate izraz iz Shakespearove drame.
Saj veste, Julij Cezar. Na to sem se spomnil, ko ste rekli...
Utihni! -Utihni!
Prav, tiho sem.
Samo še nekaj, če smem.
V času, ki sva ga preživela skupaj, sem g. Dooleyja precej dobro spoznal.
Imam ga za povsem poštenega človeka.
Če vam je ukradel konja,
je imel zagotovo dober razlog.
Saj vsi veste, kaj je rekel Hipokrat.
Ne ve! Utihni že!
Seveda vem. Misliš, da sem idiot?
"V sili še hudič drek žre."
Vau! Ja, gospod Kača!
Odlično. Zelo dobro. Skoraj.
Prepričan sem, da je bil g. Dooley v hudih škripcih,
ko se je nepremišljeno odločil izmakniti vašega konja.
Kot en učen človek drugemu...
Imam odlično rešitev za našo dilemico.
Vzemite svojega čudovitega konja
in ves denar za nevšečnosti ter pojdite, kamor vas nese pot,
kot da ni bilo nič. -Kar tako?
Kar tako.
To zveni lepo in civilizirano.
Vidite, gospod Dooley, ko zmagajo trezne glave...
Samo eno težavo imamo. Če bo po tvoje,
ne bom imel zadovoljstva videti možganov prijaznega g. Dooleyja,
razpršenih po tistem kamnu.
Glej in se uči, učitelj, ker si ti naslednji.
Se vidiva kmalu, mama. -Ne. O, ne!
Pusti knjige pri miru! -Ne!
Dooley, za vami!
Gospod Dooley... Gospod Dooley?
Ne... Gospod Dooley.
Moj bog. Gospod Dooley!
Ne. Bog, odpusti mi. Vsega sem jaz kriv. Žal mi je.
Bog, odpusti mi.
"Ugasni, kratka sveča!
Življenje je samo begotna senca, slab igralec,
ki se na odru petelini: drgne deske svojo uro
in že nihče več ne ve zanj...
Zgodba, ki jo pripoveduje bebec, en sam vrišč in bes,
pomeni pa ne nič."
Gospod Dooley! Hvala bogu, živi ste.
Ste v redu? -Ja, ja, pusti me.
Prav.
Moj bog! -Previdno.
Ne obremenjujte noge, gospod Dooley.
Je... Je mrtev?
Tako kaže. -Preveri. Prepričaj se.
Domnevam, da je njegov kolega Charlie pobegnil.
V čelu ima luknjo velikosti velikega zlatnika.
Ne, ne...
To je torej vaš dvajseti.
Poslušajte, morava se zbrati.
Moram pregledati vaše rane.
Moj bog, naravnost skozi je šla. Na pomoč!
Koga kličeš, prekleto?
Morate k zdravniku, gospod Dooley.
Ogrej rezilo,
ožgi luknje in tesno obveži.
Ne morem verjeti, da je...
Je res mrtev?
Ti nori stari bedak! Vsega si ti kriv.
Nisi mogel biti tiho.
To bi lahko rešil tako kot vedno,
ampak ne, ti in tvoje govoričenje in preklete knjige!
Moral bi pustiti, da zgorijo,
ampak si me prepričal, da so pomembne.
Če ne bi bilo tebe, bi bil še živ.
Samo konja sta hotela nazaj.
Se opravičujem,
ampak videti je bilo, da sta hotela več
kot le konja nazaj. Gospod Kača ne bi bil zadovoljen,
razen če bi nama možgane razpršil po kamenju.
Bedarija! Nič ne veš, starec.
Bil sem že v milijonu takih zagat.
Milijonkrat sem mislil, da je konec z mano.
Vsakič sem se izvlekel in mi ni bilo treba nikogar ubiti!
Gospod Dooley, nikogar niste ubili?
Utihni.
Tega se ni treba sramovati.
Vaši občutki so povsem normalni.
Ni lahko vzeti človeškega življenja.
Žal mi je, da je moja obsedenost s knjigami
izzvala to verižno reakcijo, ki je privedla do njegove smrti.
Resnično se kesam. Vendar ste imeli prav.
Okoliščine so bile take, da so zahtevale odločno ukrepanje.
Nikoli si ne bi mislil,
da bom ustrelil človeka, pa sem ga.
Z besedami bi naju lahko rešil.
Nemogoče. Ne. Naredili ste edino, kar ste lahko,
da ste naju rešili. Hrabro ste se borili.
Tvegali ste življenje in nama rešili dušo.
Sploh si nisem mislil, da se bom tako počutil,
če bom ubil človeka.
Čeprav je živel kot zlobnež
in čeprav si je to brez dvoma zaslužil.
Nekako... To, da sem jaz tisti, ki ga je ubil...
Zdi se narobe.
Vse je v redu. To je zato, ker ste sočutni.
Samokritični. To je občudovanja vredna lastnost.
Toda ne pozabite, da je šlo za samoobrambo.
Sami ste rekli. -Marsikaj rečem.
Prav si imel, učitelj.
Ubijanje je za strahopetce. -Nikakor, gospod Dooley.
Zelo pogumni ste bili. Vse ste nas rešili.
Zdaj bodo ljudje slišali te glasove in knjige.
Lahko bodo navdihovali nove rodove.
Kdo ve, kakšno korist bo ta nova dežela imela od tega.
In to po vaši zaslugi. Govorim v imenu vseh prisotnih:
g. Shakespearja, g. Keatsa, g. Melvilla, sester Brontë.
V njihovem imenu govorim, oni pa se vam iz srca zahvaljujejo.
"Gospod je moj pastir, nič mi ne manjka.
K vodam počitka me vodi. Mojo dušo poživlja,
Tudi če bi hodil po globeli smrtne sence,
se ne bojim hudega, ker si ti z menoj.
Prebival bom v hiši gospodovi vse dni življenja. Amen."
Amen.
Kam pa kam?
V Fortune, kam pa? -V takem stanju?
Ne, ne, nemogoče. Morate počivati.
Jaz bom poiskal pomoč.
Bedarija. Obljubil sem, da te bom peljal v Fortune
pred jutrišnjim zvoncem.
In to bom tudi naredil.
Si mislil, da se boš po vsem tem izvlekel iz najinega dogovora?
No... -Brez mojega denarja.
Seveda.
Če hočeva brez konja priti pravočasno,
bova morala hoditi dan in noč. Boš zmogel, stari?
Mislim, da bom. -Dobro.
Ampak nekaj razčistiva. Od zdaj naprej
ne boš več govoril, prav?
Razumeš? Enega človeka sem že ubil,
nič drugače ne bo, če bom dva.
Razumem. Ampak dovolite vsaj, da nesem knjige.
Prepočasen boš.
Vas so ustrelili v nogo.
Gospod Dooley...
Ravno pravi čas, g. Dooley. Res ste mož beseda.
Najlepša hvala. Glede najinega poslovnega dogovora...
Prepričan sem, da bodo do večera
vsi ustrezni dokumenti podpisani
in bom lahko poravnal svoj dolg.
Ne bom ostal do večera.
Saj nisi mislil, da bom v tej luknji dlje, kot moram biti?
Ne, nisem. Ampak denar, gospod...
Ne bom ga dobil pred...
Obdrži prekleti denar. -Kaj? Gospod Dooley,
zelo ste velikodušni, ampak to ne pride v poštev.
Ne, dogovor je dogovor. -Denar je tvoj, za tvojo novo službo.
Jaz bom preživel brez njega. -Kaj boste zdaj?
Ni pomembno.
Oprostite, ampak meni je pomembno.
Učitelj, prej ko me pozabiš, boljše bo, prav?
Še ne razumeš? Težave prinašam.
Nekateri imamo to v krvi.
G. Dooley, zlato srce imate. -Ne uporabljaj zapletenih besed,
da bi me prepričal o nasprotnem.
Vem, kaj sem. Ampak ne skrbi zame. Znašel se bom.
Vedno se.
No, vsaj to vzemite. Za po poti. Prosim.
Učitelj...
Ne znam brati.
Vem.
Prebrali jo boste, ko boste znali.
No...
Hvala.
Pojdi poučevat otroke. Daj jim prihodnost in vse to.
Hvala, gospod Dooley.
Prejšnji teden smo obdelali nakup Louisiane,
ko so ozemlje Louisiane
ZDA kupile od Francozov.
Kdaj je bilo to?
Ve kdo?
Leta 1803.
Danes se bomo pogovarjali o dveh posebnih gospodih,
ki so ju najeli, da raziščeta novo ozemlje.
To sta bila Meriwether Lewis in William Clark.
Njuna naloga pa se je imenovala Odprava Lewisa in Clarka.
Pozdravljeni, gospa.
Ven! Proč! Tukaj ni prosjačenja!
Otroci, skrijte se pod mizo!
Oprostite, gospa, ampak jaz sem...
Klošar in pijanec.
Ne bom vam pustila skruniti te svete hiše znanja!
Ethan, skoči skozi okno in teci po šerifa.
Ja, gospa. -Ne, ne...
Ni treba. Veste, gospa,
jaz sem novi učitelj. -Ne bodite smešni.
Novi učitelj je gospod Cecil... -Peachtree.
Cecil Peachtree, London, Anglija. Vam na uslugo, gospa.
Vem, da sem videti grozno,
ampak bilo je naporno in nenavadno potovanje,
da bi prišel pred jutranjim zvoncem.
Ampak jaz in druge gospe iz kulturnega centra
smo šle v petek po gospoda Peachtreeja.
Čakale smo ga na postaji.
Ja, glede tega... Žal sem zamudil zadnji vlak
in sem šel po slikovitejši poti.
Ampak, poslušajte, prinesel sem nekaj svojih stvari.
Malo so ožgane po robovih.
Ampak ni prehudo.
Vi ste. Res ste vi.
Gospod Peachtree, jaz sem gospa Eloise Maybel.
V imenu ženskega šolskega odbora
vam izrekam dobrodošlico v mestu Fortune.
Otroci, otroci, lepo pozdravimo gospoda Peachtreeja.
Dober dan, gospod Peachtree. -Dober dan vsem. Dobro jutro.
Ne znam vam povedati, kako vesel sem, da sem končno prišel v enem kosu.
Najbrž ste utrujeni kot pes.
Bi se namestili? Jutri lahko začnete s poukom.
Ježeš, ne. Kadarkoli se lahko namestim.
Če dovolite, bi se kar lotil dela.
Ja, dobro. -Hvala.
Skočila bom do penziona gospe Annie
in vam pripravila sobo.
Odlično. Hvala, gospa Maybel. -Hvala vam, gospod Peachtree.
Pa začnimo.
Najprej bi vam rad povedal o svoji največji strasti,
branju.
Knjige nas lahko odpeljejo kamorkoli,
v vsako pustolovščino
v vsakem obdobju. Naj bo to v preteklosti, sedanjosti ali daleč...
Jedidiah Dooley, tukaj.
"Samo izobraženi so svobodni" -Epiktet