Downloaded from YTS.MX
Mine damer og herrer, min mor, Leanne Morgan!
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tak, kære Wilmington, North Carolina.
Tak skal I have.
Og tak, fordi I så min første Netflix-special.
Tak skal I have.
Den ændrede mit liv.
Og jeg har kun set den én gang,
fordi hvis jeg ser mig selv, føler jeg, at jeg skal kaste op.
Og…
Jeg skammer mig over det, men da jeg så den,
burde jeg have tænkt: "Det kunne jeg forbedre,"
eller: "Det burde jeg have sagt."
Nej.
Det eneste, jeg kunne tænke på, mens jeg så den
var: "Hvornår blev mine bryster…"
"Hvornår blev mine bryster så fede?"
Og jeg mener ikke…
I North Carolina-drenge, jeg mener ikke nuttet fede.
Jeg mener store, gamle bedstemorbryster.
Det ene så ud til at skulle den vej, og det andet den vej.
Og så var jeg med i en film med Reese Witherspoon og Will Ferrell.
Det var vildt. Det var uventet. Nu skal I høre, hvem der stod bag.
Reese Witherspoon. Den søde, vakse pige.
Hun gjorde mig til sin storesøster, Gwyneth.
Og hør nu her,
Reese Witherspoon er på størrelse med dette glas.
Og hun stod ved siden af mig i filmen, i bryllupsfilmen,
og hendes lille hoved ramte lige her.
Jeg så filmen og tænkte:
"Åh, hendes hoved er på størrelse med dette bryst."
Vi optog den i Atlanta. Over to måneder, og det var så sjovt.
Som at være på sommerlejr Virkelig. Men jeg var skrækslagen.
Før jeg tog derned, troede jeg, jeg ville få helvedesild.
Jeg var rædselsslagen.
Jeg tænkte: "Jeg kommer sikkert til at tabe mig."
"Jeg taber mig, fordi jeg er skrækslagen
og kommer til at have eksplosiv diarré hver dag."
Og så tænkte jeg: "Alle de småfolk i Hollywood er så små."
Alle er skrøbelige og bittesmå.
Mændene har store hoveder og små ben.
Jeg ved ikke, om I har set det.
Tænk på Tom Cruise. Stort hoved, små ben.
Og jeg tænkte:
"De fodrer sikkert ikke de småfolk, når de laver en film."
"Det er godt for mig. Jeg kan lade være med at spise i to måneder."
Nej, det er ikke det, der sker.
Der er noget, der hedder cateringholdet.
Disse kære mennesker laver mad dagen lang på et filmset.
Fordi man er i en fagforening,
skal de tilbyde en et varmt måltid mad hver tredje time.
Reese spiste det ikke.
Men jeg gjorde.
Sagen er den med film.
Man sidder længe på en dag uden noget at lave,
indtil de kalder på en, og man keder sig.
Og så råber en lille, sød mand: "Empanadas,"
og jeg stak i løb så hurtigt, jeg kunne.
Jeg havde de samme sko på i hele filmen,
og de havde en kile med en rem op ad min ankel.
Ved slutningen af de to måneder
måtte de kære kostumefolk lave et ekstra hul i min rem.
Fordi jeg holdt så meget på væsken.
Se lige de kære mænd her i aften, som bor i Wilmington, North Carolina.
Så søde. I kunne sidde og se baseball derhjemme.
Men I må høre om mit fede bryst og min væskeretention.
Hvis jeg har tid, taler jeg om min refluks.
Jeg ved det ikke. Bare vent, drenge.
Og nu skal I høre,
jeg forelskede mig i alle på det filmset,
men særligt hår- og makeupfolkene, og de var alle lokale fra Atlanta.
Hver gang jeg kom ind i den trailer, sagde de:
"Leanne, du må lade os vise dig dette historiske sted i Atlanta."
"Alle skal se det mindst én gang i livet."
"Lad os vise dig det."
Og jeg sagde: "Okay."
"Jeg elsker historie."
De ville tage mig med
på Clermont Lounge.
Har nogen af jer hørt om det?
Lad os fortælle alle de andre uskyldige og søde, nydelige mennesker,
hvad det Sodoma og Gomorra er for et sted.
Clermont Lounge ligger på Clermont Hotel,
og det er vel et historisk hotel.
De malede det lyserødt.
Og jeg synes, det er dyrt at bo der.
Der er en tagbar, hvor unge tager Instagram-billeder
og lægger dem op.
Inde på hotellet er der en restaurant, en bar og en café.
Nede i kælderen…
…i et mørkt, sort hul
ligger Clermont Lounge.
Og det er en stripklub.
Da jeg fandt ud af det, sagde jeg: "Åh, beklager. Jeg har Helligånden."
"Jeg skal ikke se det svineri."
De sagde: "Det er ikke, hvad du tror. Stol på os. Det er det ikke."
Alt, jeg kender til stripklubber…
Der lå en i Knoxville, Tennessee, lige ved motorvejen.
Den hed The Catch, og jeg troede, det var en mexicansk restaurant.
Og så har jeg set film.
Film med strippere og professionelle atleter
og lys og stange og alt det der.
Det sted er ikke det.
Det minder mere om Ripley's Believe It or Not.
Men det vidste jeg ikke. Og de tryglede mig.
Jeg spurgte mit mellemste barn, Maggie.
"Hvis jeg tager derhen, tror du så,
jeg føler Satans tilstedeværelse?"
Hun sagde: "Ja, skat, det tror jeg."
Og jeg sagde til mit yngste barn,
som er fascineret af synd…
"Tror du, jeg vil føle Satan?" Hun sagde: "Nej, det tror jeg ikke."
De ved, jeg er meget sensitiv.
Jeg har følt Satans tilstedeværelse
på Bourbon Street i New Orleans.
Jeg tror, han bor der på fuld tid.
Og i Las Vegas to gange.
De blev ved med at trygle mig om at tage med,
så vi går ned ad nogle mørke trapper,
ned i dette hul.
Der står nogle store mænd nederst og siger: "Kun kontanter."
"Hvis du tager din mobil frem, tæver vi dig ihjel med den."
Det sagde de ikke, men sådan føltes det.
Hår- og makeupfolkene sagde: "Du får nyt materiale her."
Hver gang nogen siger det, ved jeg, der er traumer i vente.
Vi går ned i kælderen under dette hotel,
og det er en kælder,
Der er ingen lys, ingen stænger, intet i den stil.
Der er en lille scene med…
Baren er bygget op omkring den, og der er lavt til loftet.
Så alle de kvinder, der danser der, som er over 1,50 meter høje,
skal danse sådan her.
Vi går derind…
Og sådan parodierede hår- og makeupfolkene mig.
Jeg holdt min taske hele natten og gjorde sådan…
Efter et stykke tid indså jeg, at der er folk, der kan lide at komme her.
Først og fremmest henrivende homoseksuelle mænd.
Henrivende, yndige homoseksuelle mænd.
Og jeg ved ikke, om det er fordi… Hey.
Jeg ved ikke, om det er, fordi I elsker at opmuntre og opløfte folk og juble.
Det tror jeg, din lille godte.
Okay. Og så er der kvindegrupper.
De kommer der.
Det lyder som bibelgrupper. Ikke det.
Det er piger med cowboyhatte og fjerboaer.
De kommer der på polterabender og fødselsdage,
Den slags pige.
Og så seriemordere.
Seriemordere kan lide at komme der.
Jeg ved, at jeg så en seriemorder direkte i ansigtet.
Den første kvinde, der kom på,
var mindst 70 år gammel.
Før jeg taler om disse kvinder,
skal I ikke tro: "Leanne gør grin med kvinder, der tjener til føden."
Der er ingen, der tjener penge.
Okay? Ingen.
Det handler ikke om pengene.
Og det er sødt, at de lader alle være med.
Men uanset hvad,
den lille kvinde kommer ud, og hun har pumps så lange her,
men hendes fødder er så lange.
De svømmede rundt i de store pumps.
Da flere var kommet ud, tænkte jeg:
"Ingens sko passer."
Alle gled rundt og dansede i deres sko.
Der måtte være en stor bunke sko omme bagved,
og de siger til dem: "Tag et par sko på, før du går ud og danser."
Men den lille kvinde havde et par denimshorts og en tanktop på,
og det dansede hun i.
Det lignede noget, nogen ville have på
en lørdag morgen i en Dollar General-butik.
Sådan så det ud.
Som en, der ville sige: "Stik mig en dr. Pepper uden sukker
og et par dåser chilisauce."
Den anden kvinde, der kom ud, var en ung pige.
Hun var vel omkring de 30,
hun havde lyst, krøllet hår og sorte hornbriller.
Hun var entusiastisk. Hun kom ud sådan her…
Jeg tænkte: "Hvem ligner hun?"
"Nå ja, frk. Flimmer fra Den magiske skolebus."
På PBS. Mine børn elskede det program.
Den lille sag dansede i en rød, hvid og blå bh med matchende trusser
i bedste 4. juli-, patriot-stil.
Og det var altså en anelse beskidt.
Og som mor
var alt, jeg kunne tænke på, da hun dansede:
"Gid jeg kunne tage bh'en og trusserne med hjem
og vaske dem med Barres."
Man kan bruge Barres til alt. Jeg elsker Barres.
Jeg tænkte: "Hvis jeg kunne hente en Tupperware-skål,
putte så meget Barres i den,
fylde den med vand, lægge bh'en og trusserne i blød natten over…"
Jeg ved det.
Åh, altså.
Tak skal I have.
Tak. Jeg kan godt lide at vaske tøj.
Okay.
Men den aften tænkte jeg to ting, da jeg gik. Det gjorde jeg.
Først tænkte jeg: "Hvis jeg kommer i bekneb…"
"Hvis jeg kommer i bekneb,
kunne jeg være et trækplaster der. Det tror jeg."
Det gør jeg.
Tak.
Jeg er høj. Jeg skulle knække i hoften.
Min anden tanke var: "Satan var der ikke."
Det tror jeg ikke. Jeg tror, Satan tænkte: "Ellers tak."
Efter min første Netflix-special
sagde mit hold: "Hvor vil du finde på nyt materiale?"
"Tag da til Sydcalifornien."
"Solrige Sydcalifornien. Du kan undslippe vinter i Tennessee."
Så jeg sagde: "Okay."
Det var i januar 2023.
I husker det ikke, fordi de søde californiere
har været igennem så meget med vejret,
men det regnede helt ufatteligt meget.
Usædvanlig regn, som de ikke havde haft i årtier.
De kaldte det bibelsk.
Min rejseagent ringede den dag, vi skulle flyve, og sagde:
"En bibelsk storm rammer Sydcalifornien."
"Du når ikke frem."
Hun sendte en artikel med ordet "ark" i.
Og jeg var sådan…
Men jeg og mit yngste barn tog afsted, vi landede, og alt var okay.
Så meget regn var det ikke.
De er bare ikke vant til det derovre.
Måske har de ikke afløbssystemer,
men alle rendte gennem gaderne med deres bh udenpå tøjet.
Men vi nåede frem, og yngstepigen kom med.
Hun er backstage. Hun er min sminkør på fuld tid.
Tak.
Men gudskelov tog hun med,
for jeg kan ikke køre bil i Sydcalifornien.
Ikke at 59 år er gammelt, men mine nerver er nedslidte.
Så vi lejer en bil og sover på otte hoteller på fire uger.
Ved slutningen af den måned sagde hun,
hun ville stikke mig en flad.
Hun lytter ikke, fordi hun vist er træt af mig.
Men jeg frygter hende.
Hun sagde, at jeg satte mig på passagersædet i lejebilen
og holdt fast i håndtaget hele tiden,
mens jeg lavede bremsebevægelser i passagersiden.
Måske gjorde jeg, men nogen måtte jo gøre det.
Jeg går gerne med et Apple-ur for at overvåge mit hjerte.
Jeg trykker tit på knappen, der siger, hvor ens iPhone er.
Den er det bedste, der er sket for mig.
Jeg ved det.
Og efter den måned råbte hun ad mig og sagde:
"Stop med at ringe med det Apple-ur."
"Din iPhone er i dit skød."
Det første sted, vi besøger, er Oxnard, Californien.
Jeg ved ikke, om I har været der, men det er smukt.
Jeg havde ikke. Det ligger ved stranden.
Jeg lejede en bungalow to gader fra stranden,
og en lille mand kom og gav mig nøglerne og sagde:
"Vandet kommer op af havet, over hytten og slår jer ihjel."
Det er sikkert ligesom Wilmington, North Carolina.
Store, fine hjem på rad og række
med både, der ligger til ved dem i vandet, som biler i en indkørsel.
Jeg havde aldrig set mage. Jeg tænkte: "Hvem er de mennesker?"
Så jeg sagde til dem:
"Hvem er I mennesker?"
"Hvad lever I af?"
Og de sagde: "Mange af os driver landbrug."
Jeg sagde: "Hvad? Jeg er af landmandsslægt."
"Hvad dyrker I herude?"
De sagde:
"Jordbær og pot."
De dyrker en hulens masse pot
i Californien.
Det er jeg ikke vant til.
Intet er lovligt i Tennessee, hverken rekreativt eller medicinsk.
Men der er åbnet CBD-butikker overalt i Knoxville, Tennessee.
Og rygtet vil vide, at pottet er på vej.
De siger, det er der, pottet er på vej hen.
Til de CBD-butikker.
Jeg var hos min fysioterapeut, Justin, som arbejdede på min iskias
og inflammationen i min hofte.
Og nogle gange blusser min hælspore op,
når jeg spiser for meget brød.
Han sagde: "Leanne, jeg har hørt mange gode ting om CBD."
"Det er meget antiinflammatorisk. Du kan jo…"
"En kvinde har åbnet en CBD-butik i butikscentret her."
"Du kan gå derhen, når vi er færdige?"
Så jeg gik derhen,
og jeg skulle forbi en Subway.
Sandwicher.
Det var svært for mig ikke at gå derind, fordi jeg elsker det brød.
Men det forårsager hælspore.
Men jeg går ind i CBD-butikken,
og der lugter af patchouli og Subway.
Kvinden er derinde,
og hun ligner en rigtig hippie.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg gør det.
Okay.
Hun ligner en af de små kvinder i North Carolina,
som kan lide at puste glas.
Nogle af jer piger i Asheville, North Carolina.
Hun ligner en af de kunstneriske kvinder, der går i træsko.
Som måske tager til storytelling-festival i weekenden.
Ja.
Hun havde hår under armene.
Jeg tænkte: "Jeg forstår det. Jeg er også træt. Jeg forstår."
Hun sagde: "Jeg tror, jeg kan hjælpe dig."
Og hun hentede en pose vingummier.
Der stod Delta-8 på dem.
Nej.
Hvad er Delta-8? Jeg ved det stadig ikke.
Men hvis pot er heroppe,
må det være lige under pot.
Og måske er det krydret med lidt LSD.
Hun sagde: "Du gør følgende."
"Tag en hver aften. Vær konsistent over tid."
Og jeg sagde: "Okay."
Jeg var skræmt fra vid og sans.
Jeg tog dem med i bilen og tænkte: "Jeg må ikke køre for stærkt."
Jeg kom hjem med dem.
Og Chuck Morgan var der.
Jeg nævnte det ikke for ham.
Jeg sagde: "Hej."
Jeg tog dem og lagde dem i mit skab.
Jeg ventede, til det blev aften.
Jeg var dødbange. Jeg…
Jeg tog en lille bid af en.
Bare lidt.
Jeg spiste ikke en hel. Bare en bid.
Måske var det indbildning,
men 20 minutter senere hamrede mit hjerte derudaf.
Jeg tænkte: "Åh gud, jeg har atrieflimren."
"Jeg skal på skadestuen lige nu."
"Men Chuck Morgan ved ikke, hvad jeg har gjort,
så hvad skal han sige til lægen?"
Alt for gennem mit hoved.
Så tænkte jeg: "Politiet kommer."
Jeg sad oppe til klokken to om natten
og monitorerede min egen puls.
Til sidst faldt jeg i søvn, men ikke en god søvn.
Jeg rullede rundt i sengen.
For alle folk i USA betyder det at rulle rundt,
jeg rullede rundt i sengen.
Jeg
rullede rundt.
Jeg rullede rundt hele natten og drømte forfærdelige ting.
Jeg drømte, at jeg og John Wayne
kæmpede mod Ricardo Montalbán…
…på hesteryg hele natten.
Jeg har aldrig spist en til af de vingummier.
Men jeg smed dem ikke ud.
De ligger i mit skab.
Jeg kigger ikke på dem.
Jeg går bare forbi dem.
Den anden weekend i Californien tog vi til Brea,
som også er smuk.
Folk der er også smukke, søde og yndige.
Den weekend blev mit yngste barn 25.
Hendes far ringede: "Jeg vil være der. Jeg flyver ud til jer."
Jeg ringede til min rejseagent: "Du skaffer et værelse mere."
"Fordi deres far savner mig."
Der sker noget med Chuck Morgan på et hotelværelse.
Når han træder ind på et, får han et glasagtigt udtryk i øjnene,
og jeg står sådan her.
Jeg ville have et hotelværelse mere, fordi barnet og jeg har turneret sammen.
Hun er med mig konstant. Jeg har optrådt 150 gange med hende.
Og jeg må ikke bruge penge for deres far, så vi har delt værelse.
Vi har ligget og gnubbet numser i en dobbeltseng allevegne.
I hele mit ægteskab har Chuck Morgan bedt mig ikke at bruge penge,
fordi vi ville miste alt. For at skræmme mig.
Jeg kan høre ham sige: "Du har bare at spise den gratis morgenmadsbuffet."
"Du vover lige på at tage på Panera."
Så Chuck Morgan køber en ekstremt billig flybillet.
Han måtte stå op midt om natten
og mellemlande i alle Amerikas Forenede Stater.
Han når endelig frem, og han er segnefærdig.
Chuck Morgan sover ikke lur, men han blundede den dag
og så Tennessee spille basketball på hotelværelset.
Og jeg tog på en klub og spillede to shows.
Jeg skulle tænke på nyt materiale,
og alt, jeg kunne tænke på på scenen, var:
"Han bliver veludhvilet."
Jeg bliver tvunget til at gøre
unævnelige ting…
…natten lang,
så min datter får en god fødselsdag.
Hvis der er unge piger her på 20-30 år, vil jeg nødigt sige det til jer.
Men jeg vil være ærlig.
Jeg vil ikke sælge jer en trepattet ko.
Jeg siger ikke, I skal gøre det, men
jeg har prostitueret mig til Chuck Morgan…
…i mere end 34 år nu,
så mine børn kunne få gode sko.
Chuck er omme bagved i aften.
Han ville elske at komme herud og fortælle jer…
Ups, Chuck Morgan får stjernenykker.
Han ville elske at komme ud og sige:
"Ro på, hun er ikke en god prostitueret."
Det ville han sige.
Da det var tid til at gå derud,
tog jeg en notesbog med.
Jeg er i 50'erne. Jeg glemmer mit navn.
Jeg tjekkede mine børns legerum i det hus, de er opfostret i.
Jeg ved ikke, om jeres døtre gjorde sådan,
men uanset hvor vi tog hen, Walgreens, Target, Walmart, sagde de:
"Jeg skal bruge en notesbog."
"Den skal være lilla eller lyserød, og der skal være et hjerte på."
Så tog de den med hjem, skrev én dramatisk sætning i den
og smed den væk.
Jeg har gemt alle de bøger og fandt en lilla en med et hjerte på.
Og mit mellemste, mest følsomme barn, Maggie,
havde skrevet en besked til sin lærer
om, at hun elskede hende, og hvad hun ville købe hende til jul.
Det mindede mig noget.
Da jeg var ung mor, havde jeg altid en minibus.
Chuck Morgan var ude at tjene til føden,
men han var væk, fordi han rejste USA tyndt.
Jeg fik børn med kort mellemrum,
og de græd og slog konstant hinanden.
Jeg sad der med hvide knoer
og kørte nogen til fodbold, hvilket de absolut ikke gad.
Alle græd og råbte, og den følsomme, den mellemste,
stillede mig konstant dybe spørgsmål.
F.eks. spørgsmål om solsystemet.
Og en dag sagde jeg: "Skat, jeg hørte ikke efter i skolen."
Er der noget, du gerne vil vide om Young and the Restless?
Hun havde en fase,
hvor hun var bekymret om, hvem der kom i himlen.
Hun ville have, alle kom i himlen.
Hun spurgte mig om folk,
og alle råbte på bagsædet, var sultne og alt det der.
Hendes lille stemme sagde:
"Mor, kommer Johnny Cash i himlen?"
Jeg kan huske, hvad jeg sagde.
Jeg sagde: "Ja."
"Han kommer i himlen."
Han og June har spredt det glade budskab med Billy Graham i hele USA.
Ja, han kommer i himlen.
Jeg kom til at tænke over det her, da jeg var… Alt dette tænkte jeg på.
Jeg har en svigerdatter, der er…
Vi elsker hende, og hun er så klog og en god mor.
Jeg ser hende tale med mine børnebørn, og hun giver mening.
Det fik mig til at tænke tilbage.
Jeg tror, jeg sagde nogle vanvittige ting.
Men jeg var træt.
Hun var bekymret om himlen og spurgte mig
om J-Lo.
Det er længe siden, og jeg elsker J-Lo.
Hun sagde: "Mor, kommer J-Lo i himlen?"
I skal bare vide, jeg var et dårligt sted.
Jeg var muligvis gået en buksestørrelse op.
Og hun spurgte om J-Lo.
"Kommer hun i himlen?" "Det ved jeg ikke."
Jeg tror, hendes ånd skal modnes først.
Og
hun ser mange mænd lige nu.
Jeg husker, at jeg sagde det. Og det var forkert.
Det skulle jeg aldrig have sagt.
En grund er,
at jeg har set flere mange mænd, end J-Lo har overvejet at se.
Bare…
Det var forfærdeligt.
Den eneste forskel var, at mine ikke var succesfulde.
Lad os opsummere nogle af J-Los mænd.
Vi har ikke tid til dem alle, men…
Husker i den første, backupdanseren?
Gør I? Cris? Jeg tror, han hed Cris.
Hvad skete der med ham? Har nogen tjekket til ham?
Så var hun sammen med Ben Affleck første gang,
og de havde nær ædt hinandens læber.
Noget skete. Måske var forholdet for ustabilt.
Så giftede han sig med Jennifer Garner.
Jeg ved det! Jeg har aldrig mødt hende, men hun virker nydelig.
Hun ligner en, der handler i Loft.
Som alle andre.
Og J-Lo blev gift med Marc Anthony med de udstående øjne.
Stort hoved, små ben.
Ja.
Han er på størrelse med min halspastil.
Se lige der. Meget talentfuld.
Derefter så hun A-Rod. Ham glemmer jeg tit.
Hun gik tilbage til Ben Affleck, de giftede sig, og jeg tænkte:
"Det ser ikke godt ud."
På alle videoer og billeder af dem kom de ud et sted fra, og han så sådan ud…
Og man ved, at han tilbad hende, fordi hun stråler.
Har I set det? Hun stråler. Jeg synes, hun er så smuk.
Jeg læste i magasinet People, at hun spiser meget laks.
Okay.
Det gør hun.
Vi burde alle spise meget laks.
Her er en anden historie om, hvor følsomt mit mellemste barn er.
Mine børn gik på en lille kristen skole, som vi elskede.
Det var som en familie.
Og folkeskolen var lillebitte.
Pigen i receptionen var Jeannie, min gode ven.
Jeg afleverede mine børn den morgen og kom igen samme eftermiddag.
Jeannie så mig, tog sig til brystet og sagde:
"Leanne, hvordan er det, du går?"
"Skal jeg ringe til nogen? Skal du på hospitalet?"
"Hvad snakker du om?" "Maggie sagde, du var blevet opereret."
"Hun har bedt os bede."
"Vi har bedt for dig over samtaleanlægget hele dagen."
"Jeannie, jeg fik skiftet min spiral."
I drenge i North Carolina skal vide, at jeg var meget frugtbar.
Jeg var meget frugtbar.
Så frugtbar som Napa Valley.
Og jeg tror, det skyldes min landmandsslægt.
Vi dræbte vores eget oksekød.
Jeg har tykke ankler og kan arbejde på marken.
Jeg måtte skifte spiral hvert femte år, fordi Chuck Morgan ikke fik en vasektomi…
Men glem bare det. Det er okay.
Den søde kristne skole tilføjede mig til en måltidskæde.
De tilføjede mig til en måltidskæde.
Og nogen kom med et farsbrød
samme eftermiddag.
Og det var lækkert.
Jeg håber og beder til, at I alle har en ven, som laver farsbrød til jer,
når I får skiftet spiral.
Jeg ved det.
Folk spørger altid:
"Bliver Chuck Morgan sur, når du taler om ham?" Jeg siger: "Nej."
"Han vil gerne have, jeg taler om ham."
Han siger: "Fortæl dem det her."
"Fortæl dem om dengang, jeg blev anholdt."
Okay.
Det er over 25 år siden.
Vi havde tre små børn under fem år,
og hans firma sendte os, første rejse, til Puerto Vallarta i Mexico.
Jeg var så glad for, at jeg kom med. Jeg har aldrig været sådan et sted.
Min mor og far passede mine børn i en uge, så jeg ikke skulle bekymre mig om dem.
Jeg var så spændt.
Vi fløj fra vores lille lufthavn i Knoxville, og det tog hele dagen.
Tolv timer. Muldyr, tog, fly, både,
for at nå Stillehavssiden.
Vi kommer ind på hotelværelset.
Og jeg måtte gøre unævnelige ting.
I syv dage.
Jeg så aldrig Puerto Vallarta, Mexico.
Efter den uge var jeg opbrugt.
Så skulle vi flyve hele vejen tilbage. Det tog 12 timer.
Vi lander i lufthavnen i East Tennessee ved midnat
og skulle køre ind til byen, hvor vi boede, og jeg tænkte:
"Hvis jeg bare kan røre børnene og gå i seng,
skal det hele nok gå."
Men fandeme om politiet ikke stopper Chuck Morgan
for at køre for hurtigt.
Han blev ikke anholdt for noget slemt, men det anede vi ikke.
Det var vist en anden ubetalt bøde.
Vi holder ind, og politibilen er foran os.
Jeg ser på politiet gennem forlygterne og tænker: "Det er hurtigt overstået."
"Jeg kommer hjem."
De får hans kørekort.
De får ham ud af bilen og fører ham om foran.
Jeg ser det i forlygternes skær, og de giver ham håndjern på.
Han vender sig mod mig, og jeg gør sådan her…
Han former noget med læberne til mig: "Du gode Gud, Leanne."
Og hele mit liv passerede revy.
"Han er med i et narkokartel."
"Han har en anden familie i Idaho."
Jeg har altid tænkt, han havde dem i Idaho,
fordi hele vores ægteskab har han sagt: "Det har jeg da sagt,"
og det har han ikke.
Han tror, han har fortalt mig ting, og det har han ikke.
Jeg har sagt: "Det har jeg aldrig hørt før."
En dag siger jeg: "Fortæller du en kvinde i Idaho alt det her?"
"Lader du hende tage på Panera, Chuck?"
Da jeg og Chuck Morgan mødtes, gik vi på University of Tennessee.
Kom så, Vols.
Han tog en kandidat i business, fik topkarakterer,
havde tre jobs og bejlede til mig.
Og jeg var…
…et vrag.
Jeg dimitterede med nød og næppe.
Blev færdig på et hængende hår. Det tog mig årevis.
Jeg droppede ud, vendte tilbage, sådan her…
Okay.
Men da jeg vidste, jeg skulle giftes med Chuck Morgan, tænkte jeg: "Åh gud."
"Han er så klog."
"Han kan gøre alt. Han klarer det hele."
"Han slider som et bæst."
"Jeg skal bare hygge mig. Jeg skal…"
Vi giftede os, og jeg fik mit første barn.
Og en dag gik det op for mig:
"Han er klog på jobbet."
"Ikke derhjemme."
Og så tænkte jeg: "Åh nej."
"Jeg har vel ikke ansvaret?"
"Jeg skal vel ikke tage mig af alt det her?"
For tre år forinden dansede jeg til Princes "When Doves Cry".
Jeg tænkte…
Jeg panikkede først rigtigt, da jeg fik mit andet barn.
Hun blev født 3. april. Det var sidste uge i marts.
Jeg kunne føde når som helst, og en snestorm ramte området.
Der var sne på jorden.
Jeg havde… Mit ældste barn, Charlie, var to.
Han sov ikke lur mere, brugte stadig ble.
Han var et skønt barn, men meget aktiv.
Han hamrede på døren for at komme ud
for at løbe ned ad den gule stribe på motorvejen.
Jeg totalt udkørt.
Jeg kunne føde når som helst og fik en slem omgang streptokokker.
Min gynækolog var Pete, som kom i vores søndagsskole.
Han var så kær. Jeg hadede, at han skulle se mig sådan.
Pete sagde: "Du har streptokokker."
"Jeg må indlægge dig på hospitalet natten over."
"Du får lidt væske og hvile."
Og jeg sagde:
"Seriøst?"
"Må jeg komme på hospitalet?"
"Natten over?"
Det var som at skulle til Turks- og Caicosøerne.
Jeg kom på hospitalet.
Chuck havde vores toårige, Charlie.
De satte mig af tidligt om morgenen og forsvandt så.
Kom først igen sent den aften. Jeg sagde: "Hvor har I været?"
"Ingen steder."
"Hvad laver du i et sweatsuit? Du sveder."
"Okay, jeg har spillet basketball i aktivitetscentret."
Jeg sagde: "Hel bane?"
"Ja, hvorfor?"
"Hvem holdt øje med vores barn, mens du spillede basketball?
Jeg så ned, og barnets ble er så fyldt, den når ned til anklerne.
"Hvad har han spist?"
Han sagde: "Spist?"
"Chuck, de… Hør nu her."
"De udskriver mig i morgen middag, og du skal komme med tøj til mig."
Lad mig fortælle jer,
hvad han kom med til mig på hospitalet.
Han kom med et par trusser…
…som var en trekant
med snore i.
Min navle var så stor.
Min mave gik hertil.
Jeg måtte på en eller anden måde prøve at få trusserne på.
Jeg tror, hovedet stak ud.
Det tror jeg.
De trusser var på størrelse med Marc Anthony.
Han kom med et par 15 cm høje pumps.
Sorte. Sorte pumps.
I piger på min alder. Kan I huske, da Kathie Lee Gifford
havde sin ventetøjskollektion i Walmart?
Kan I huske det?
Den var fantastisk.
Det var meget billigt. Simpelt tøj. Sammensæt selv.
Jeg elskede det.
Så skete der noget med en sweatshop i udlandet.
De afbrød samarbejdet, og jeg var knust.
Men han kom med et par Kathie Lee Gifford-sommer-capribukser.
Sommer. Der lå sne på jorden i East Tennessee.
Sommer-capribukser.
Han kom med en sommertop,
som ikke var ventetøj.
Så den gik mig hertil.
Og så en stor, gammel, sort kunstpelsfrakke,
som jeg uden tvivl havde danset til Prince i på en klub.
Jeg husker de søde sygeplejersker, der rullede mig ud.
Jeg ved, de gik tilbage på hospitalet og så på hinanden:
"Hun er prostitueret."
Nu skal I høre om mine elskede børnebørn.
Tak.
Mums. Jeg er forelsket i dem, og jeg håber, jeg får ti mere.
Men jeg har to drenge på to og fire.
Min ældste kalder mig bedstemor.
Når han sover hos os, holder han fast i min hånd
og siger: "Vent lidt, bedstemor."
Han tror, jeg er svag.
Det er meget anderledes at være mor end bedstemor.
Begge ting er skønne, men forskellige.
Her er forskellen, tror jeg.
Når mine børn vil have noget,
giver jeg dem det.
Min søn og hans kone er vidunderlige forældre,
men de siger lort til mig.
Såsom: "Ikke mere kørelegetøj."
"Okay, men jeg kan ikke returnere den Chevy med traktortrailer."
Forleden sagde de: "Vi må vænne ham her fra sutten."
Jeg tænkte: "Ja, det er en god idé."
Så tog jeg hjem og bestilte så mange, jeg kunne online.
Nu ved jeg, hvorfor min mor og far var, som de var.
De hjalp så meget. Mine børn overnattede hos dem.
Jeg husker, at jeg hentede dem og sagde til min far:
"Far, de har en gul belægning på deres tænder."
"Har de børstet tænder, mens vi har været væk?"
Min far rystede og blev så vred på mig og sagde:
"Det gad de ikke!"
Hver gang de besøgte dem som små, svingede min mor, Lucille, døren op
og sagde: "Velkommen. Her er nogle tuscher. Skriv på væggen."
"Kom ind i bedstemors hus, og hop op i bedstemors seng,
og tag denne spand kylling med."
"Tag denne spand kylling med og denne lille pose miniskumfiduser."
"Rul rundt i bedstemors seng."
"Se Disney til klokken tre om natten."
Jeg gør præcis det samme.
Jeg ved det.
Hvem elsker ikke kylling i sengen?
Vi tigger dem om at tage med os på ferie. Vi vil så gerne have de børn med.
Alle mine børn og børnebørn med.
Nu skal I høre, jeg er et strandmenneske.
Jeg er et strandmenneske.
I er meget heldige her. Det er I. Det håber jeg, I ved.
Hvis jeg slår igennem en dag, ville jeg elske at være ved stranden.
Men Chuck Morgan tror ikke på glæde.
Så…
Hans yndlingsferie er skiferie.
Da vi mødtes på uni, sagde han: "Mine børn skal lære at stå på ski."
Og jeg tænkte: "Uha, hvad er det?"
Jeg kendte intet til det, fordi jeg kommer fra en by med 500 indbyggere
mellem Kentucky og Tennessee, og folk står ikke på ski der.
Jeg havde set det nu og da i tv og tænkt: "Det må være dronningen og hendes folk."
Men da vi giftede os, ville Chuck Morgan lære mig det,
så han købte et flot sæt tøj til mig.
Et sæt skitøj.
Hvis I står på ski, ved I, at det tøj er meget dyrt,
så jeg skulle bruge det i 15 år.
Og jeg forblev ikke så slank.
Min første gang sendte han mig til smukke Beaver Creek, Colorado.
Det er smukt.
Han sendte mig på skiskole med en gruppe mennesker,
og vores instruktør lignede Mitt Romney.
Jeg stod oppe på bjerget og ville gerne… Jeg havde mit tøj på
og ville gerne være hende den tynde, unge, lækre, sjove skipige.
Okay.
En stor koldfront rammer.
En eller anden vejrfront, og sneen blæste sidelæns.
Man kunne ikke se en pind.
Mitt så på os alle og sagde:
"Hvis vi kommer ned…"
"Hvis vi kommer ned ad bjerget,
skal jeg tjekke jeres næser for forfrysninger."
"Der er 28 minusgrader."
Og jeg tænkte: "Sjovt?"
"Hvad laver vi heroppe?" Okay.
Næste gang jeg kom afsted, var vores børn tre, fem og syv,
og Chuck Morgan sagde til mig:
"Jeg tager jer fra Tennessee til Colorado i en uge for at stå på ski."
Og det eneste, jeg kan sammenligne det med,
er måske arbejde i en kulmine.
Jeg har aldrig prøvet det, men det ser slemt ud.
Det her er mit syn på skiløb.
Ved bjerget, det er der, hvor skifolkene er.
Der lejer og ejer de og ski dit og dat,
og alle ligner Bo Derek.
Chuck Morgan elsker at rejse billigt.
Han foretrækker at leje en lejlighed tre byer fra bjerget.
Så vi tager alle afsted, og hver morgen stod han op
og sagde: "Vi skal op på skiliften."
"Jeg har betalt alle de penge. Vi må derop."
Og de små børn,
lamslåede.
Vågner.
Jeg måtte iklæde alle de små børn alle de lag. Så mange lag. Langt undertøj.
En efter en, prøver at få børn i tøjet,
mens de halvsov og slaskede.
Da jeg var færdig, følte jeg, at jeg havde høstet en hel tobaksmark.
Så skulle jeg lave frokost til alle,
fordi tre kyllingepinde koster 45 $ oppe på bjerget.
Så er skulle vi med bussen op til bjerget,
og vi bærer alles ting, fordi de var små børn.
De sagde: "Jeg kan ikke holde min hjelm. Jeg kan ikke bære noget."
"Mine handsker er væk. Jeg ved ikke, hvor noget er."
Vi var læsset som muldyr og skulle have ind i bussen.
Jeg skulle give dem skistøvler på.
De sagde: "Nej, mor. Giv mig ikke de skistøvler på."
Jeg forstår dem godt. Har I haft en skistøvle på?
Hver gang jeg gør det, tænker jeg: "Mine skinneben bløder."
"Mine støvler er fyldt med blod. Jeg kan mærke det."
Her er et minde, jeg har.
Min yngste, som er min sminkør og rejser rundt med mig,
siger, at hun nu er min omsorgsperson.
Det er hun på en måde.
Hun har været en fryd. Hun er min tredje.
Hun har været en fryd og så sjov, men hun har været så besværlig.
Hun har været besværlig. Hun gør, hvad hun vil.
Det har hun gjort, fra hun var 18 måneder. Hun kan ikke overtales.
Og vi stod på ski. Hun var nok fire eller fem det år.
Jeg købte et lyserødt sæt til hende fra Lands' End, og jeg var så spændt.
Alle var på ski. Vi var kun os to.
Vi sad i gondolen op til børnebakken,
og det tager ikke lang tid at komme derop.
Der var ingen andre i gondolen, og hun begynder at tage alt tøjet af.
Alt. Jeg mener alt.
På to sekunder er hun nøgen.
Jeg siger: "Hvad laver du?"
Hun siger: "Mit numsehul klør."
Og jeg husker…
Jeg husker, at jeg bad.
Jeg bad til Gud og sagde:: "Kære Gud,
hvad har jeg gjort, der var så slemt,
at det her er min ferie nu?"
Jeg kiggede bare på hende og sagde:
"Så klø i det."
Vi tager gerne afsted hvert år, fordi Chuck Morgan og børnene elsker det.
Men sidst jeg stod på ski, var jeg 47 år.
Nu er jeg 59.
Vi skulle til Alta, Utah, som er smukt.
Jeg havde det stramme skitøj på.
Jeg skulle op med skiliften.
Jeg skulle af liften og havde til hensigt at stå på ski det år.
Jeg havde alt på. Jeg var klar.
Jeg kan godt stå af en skilift. Og jeg kan stå på ski.
Men noget gik galt den dag,
og jeg faldt af skiliften og ned i sneen.
Den tingest blev ved med at dreje rundt, så jeg…
En langhåret dreng, som arbejdede der,
med noget stads, der stak ud af hans øjenbryn,
kom hen til mig og sagde:
"Rejs dig op."
Og nu skal I høre, jer Wilmington-fyre,
jeg havde forsømt min mavetræning.
Og…
Virkelig meget.
Jeg havde forsømt min mavetræning.
Jeg havde stadig ski på. Jeg prøvede at gøre sådan med stængerne.
Jeg ved ikke, hvordan jeg kom op.
Jeg fik vist et blackout, for jeg husker intet.
Men min dreng stod derovre og så det hele.
Min kære dreng.
Jeg nåede op på toppen af bjerget,
og han så på mig og sagde:
"Du er okay."
"Okay? Du er okay, mor."
"Du er okay."
"Lad os komme ned ad bjerget." "Nej."
Han sagde: "Alt er fint."
Jeg sagde: "Nej. Gud talte til mig."
Han sagde: "Nej, han gjorde ej." "Jo."
"Det var ikke en hørlig stemme."
"Det var i mit hjerte."
Gud talte til mig. Jeg husker, hvad han sagde.
Han sagde: "Få de tingester af, Leanne."
Og så tror jeg, han sagde:
"Sæt dig ned på det pizzasted resten af ugen."
Jeg tænkte:
"Okay."
I har været vidunderlige.
Og nu skal I høre, klokken er 20.30 nu.
I kan være i seng kl. 21.15.
Okay?
I er alle i seng der.
Så hvis I har noget melatonin eller magnesium i håndtasken,
så vent. Giv mig et par minutter, og så kan I tage det.
Jeg har en ting til at fortælle, og så kan I tage hjem.
I har været skønne. Tak for at gøre det for mig.
Tak.
Okay.
Chuck Morgan og jeg kom i kirken som børn.
Det ønskede vi begge for vores børn.
Jeg siger ikke: "Mine børn gik i kirke som små."
Jeg siger til jer,
at vi er så dysfunktionelle.
Vi er så ødelagte og dysfunktionelle,
at jeg ikke ved, hvor vi havde været uden Gud.
Jeg mener det.
Jeg ved det.
Jeg ved det. Halleluja. Vi har Gud.
Men jeg tror ikke, at Satan ønskede, at min familie gik i kirke.
Så han kom hjem til os
hver søndag morgen
for at lave rav i den.
Chuck Morgan og jeg skændtes hver søndag morgen
som to gale hunde i haven.
Jeg skammer mig over det, men her er, hvad vi skændtes om.
Jeg vil gerne komme i kirke til tiden.
Jeg vil gerne komme, før de begynder.
Chuck Morgan er meget succesfuld, meget pedantisk og en type A.
Alt er bare så snorlige i hans liv.
Undtagen tid.
Han har ingen fornemmelse af tid.
Alle de steder, vi har været i 34 år, er vi kommet for sent.
Jeg er en punktlig person, så det har været en kamp.
Okay. Jeg ville sidde i en minibus i indkørslen
med motoren tændt og tre små børn.
Mens Chuck Morgan stod ved køkkenvasken og skrællede et æble i sit undertøj.
Jeg blev rasende.
Til sidst kom han, og jeg var så vred.
Jeg kampsvedte: "De er allerede gået i gang.
Vi kan ligeså godt blive hjemme."
"Lad os gå ind i huset igen." Så gjorde han sådan.
Her er en anden ting om Chuck Morgan.
Efter hvert skænderi lader han, som om det aldrig er sket.
Han vil aldrig tale om det. Nævner det ikke.
Vupti, så er det væk.
Jeg…
Jeg kan lide at løse konflikter.
Jeg kan lide at tale om det igen og igen og igen.
Og så holder jeg fast i det.
Undertrykke det.
Finde det frem igen efter behov.
Når vi kom i kirke, var de halvvejs færdige.
De små børn i søndagsskolen
og deres lærere sagde til os: "Gør det bedre."
Da vi endelig satte os på kirkebænken,
begyndte han at ae mig
og kigge på mig, som om han ville snave.
Han sagde: "Hvad er der galt?"
Jeg sagde: "Jeg ringer til en psykolog i morgen."
Sådan startede det altid.
Hver søndag morgen stod jeg op.
Jeg var den unge mor, så jeg stod op før alle i mørket
for at gøre mig klar.
Jeg tog et bad, føntørrede mit hår, lagde makeup, tog strømpebukser på.
Dengang havde jeg strømpebukser og kjole på i kirke.
Så vækkede jeg mine tre små børn, klædte dem på og fodrede dem helt alene,
fordi min mand var ung, og hans frontallap ikke var udviklet.
På et tidspunkt stod Chuck Morgan op,
tog boksershorts på og…
…hostede noget op.
Chuck Morgan er en mand af få ord. Han kan ikke lide at tale.
Han ville stirre på mig
og gøre noget a la det her.
Jeg vidste, hvad det betød.
Nok fordi, jeg havde været i bad.
Jeg måtte beslutte mig.
Det var op til mig.
Bliver det en god søndag?
Skal vi spise kylling efter kirken?
Eller bliver det en dårlig søndag?
Og Satan bander hele vejen i minibussen hen til kirken.
Det er op til mig.
Og mine børn kan godt lide kylling.
Så jeg ville sige til deres far…
Og nu er gudstjenesten startet.
Sige til deres far…
"Okay."
"Mød mig i skabet."
"Du har tre minutter."
"Jeg tager kun ét ben ud af strømpebukserne."
Tusind tak!
Tak skal I have!
Tak! Jeg henter min familie ud!
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil