Downloaded from YTS.MX
Mine damer og herrer, moren min, Leanne Morgan!
Official YIFY movies site: YTS.MX
Takk, alle sammen. Kjære Wilmington i North Carolina.
Takk, dere.
Takk for at dere så på den første Netflix-spesialen.
Tusen takk. Det forandret livet mitt.
Jeg har bare sett den én gang,
fordi det føles som jeg må spy når jeg ser på meg selv. Og…
Dette er flaut å si, men da jeg så på den,
burde jeg ha tenkt: "Jeg burde gjort det bedre",
"Jeg burde sagt det", eller: "Jeg kunne gjort det." Nei.
Det eneste jeg tenkte på gjennom hele greia,
var: "Når ble brystene mine…"
"Når ble brystene mine så feite?"
Og jeg snakker ikke…
North Carolina-gutter, jeg mener ikke feite på en søt måte.
Jeg snakker om gamle bestemorpupper.
Det føltes som én gikk den veien, og den andre den veien.
Jeg var i en film med Reese Witherspoon og Will Ferrell.
Ja, det var sprøtt.
Det var overraskende. Jeg skal si dere hvem det var.
Lille Reese Witherspoon. Den dukka, den smartingen.
Hun gjorde meg til storesøsteren, Gwyneth.
Reese Witherspoon er på størrelse med dette glasset.
Hun sto ved siden av meg i den bryllupsfilmen,
og hodet hennes gikk til hit.
Da jeg så filmen, tenkte jeg: "Hodet er på størrelse med dette brystet."
Vi spilte den inn i Atlanta. Det tok to måneder. Det var så gøy.
Det var som å være på sommerleir.
Men jeg var livredd.
Jeg trodde jeg skulle få helvetesild før jeg reiste dit.
Jeg var livredd. Jeg tenkte: "Jeg vedder på at jeg går ned i vekt.
Jeg går ned i vekt fordi jeg er livredd,
og jeg får sikkert eksplosiv diaré hver dag."
Så tenkte jeg: "Hollywood-folkene er så små."
Alle er skjøre og bittesmå.
Mennene har store hoder og små bein.
Jeg vet ikke om dere har sett det. Tenk på Tom Cruise. Stort hode, små bein.
Jeg tenkte: "Vel, de gir sikkert ikke Hollywood-folkene mat under innspillingen.
Det er bra for meg. Jeg kan gå uten mat i to måneder."
Nei, det er ikke det som skjer. Det er noe som heter crafty.
De lager mat hele dagen lang på filmsettet.
På grunn av fagforeningen må de gi deg et varmt måltid
med 2,5 til tre timers mellomrom.
Reese spiste ikke.
Men det gjorde jeg.
La meg fortelle dette om filmer. Du sitter der dagen lang ute å gjøre noe
til de roper deg opp, så det blir kjedelig.
Så roper en søt, liten mann: "Empanadas",
og jeg løp så fort jeg bare kunne.
Jeg brukte samme sko gjennom hele filmen,
og de hadde kilehæl og ankelstropp.
Mot slutten av de to månedene,
måtte kostymefolkene lage et ekstra hull i stroppen.
Jeg hadde så mye vann i kroppen.
Se på de flotte mennene her i kveld som bor i Wilmington i North Carolina.
Så søte. Dere kunne vært hjemme og sett på baseball,
men må høre om feite bryster og vann i kroppen.
Jeg skal snakke om refluksen om jeg rekker det.
Jeg vet ikke. Bare hold ut, gutter.
Jeg forelsket meg i alle på det filmsettet,
men ble ekstra godt kjent med hår- og sminkefolket. De var fra Atlanta.
Hver gang jeg gikk inn i vogna, sa de til meg:
"Leanne, du må la oss
ta deg med til et historisk sted i Atlanta.
Alle må besøke det minst én gang i livet.
Vi vil ta deg med dit."
Jeg sa: "Ok. Jeg elsker historie."
De ville ta meg med til Clermont Lounge.
Har noen her hørt om det?
La oss fortelle alle de andre uskyldige og søte menneskene her
hva Sodoma og Gomorra er.
Clermont Lounge er på Clermont Hotel, og det er visst et historisk hotell.
De har malt det rosa. Jeg tror det er dyrt å bo der.
Det er en bar på taket der unge folk tar Instagram-bilder og legger dem ut.
Inne på hotellet er det en restaurant, en bar og en kafé.
Nede i kjelleren…
…i et mørkt, svart hull,
er Clermont Lounge. Og det er en strippeklubb.
Da jeg fant ut det, sa jeg: "Beklager. Jeg har Den hellige ånd."
Akkurat. "Jeg vil ikke til det rotet."
De sa: "Det er ikke som du tror. Stol på oss. Det er ikke som du tror."
Den eneste strippeklubben…
Det var en ved motorveien i Knoxville i Tennessee.
Den het The Catch. Barna mine trodde det var en meksikansk restaurant.
Og så har jeg sett filmer med strippere, proffidrettsutøvere,
lys og stenger og sånt.
Sånn er det ikke.
Dette er mer som Ripley's Believe It or Not.
Jeg visste ikke det. De maste om å dra.
Jeg var stresset. Jeg spurte datteren min, Maggie.
Jeg sa: "Hvis jeg drar, tror du jeg vil føle Satans nærvær?
Hun sa: "Ja, det tror jeg."
Jeg sa til det yngste barnet mitt, som er fascinert av synd…
Jeg sa: "Tror du jeg vil føle Satan?" Hun sa: "Jeg tror ikke det."
Begge vet at jeg er veldig følsom. Jeg har følt Satans nærvær
på Bourbon Street i New Orleans.
Jeg tror han bor der på heltid.
Og i Las Vegas to ganger.
De maste på meg om å bli med.
Vi gikk ned den mørke trappen, ned til dette hullet.
Det sto svære menn der som sa: "Kun kontanter.
Tar du frem telefonen din, slår vi deg i hjel med den."
De sa ikke det, men det føltes sånn.
Hår- og sminkefolkene sa: "Du får nytt materiale."
Når noen sier det til meg, vet jeg at noe traumatisk vil skje.
Vi går ned i kjelleren på hotellet.
Det er en kjeller,
og det er ingen lys, stenger eller noe sånt.
Det er en liten scene med…
Baren er bygget rundt den, og det er lavt under taket.
Alle kvinnene over 152 cm som danser der,
må danse sånn.
Vi går inn…
Dette er etterligningen hår- og sminkefolket gjorde.
De sa at jeg holdt veska mi hele kvelden og bare…
Etter en stund skjønte jeg
at det er folk som liker å dra dit.
For det første, søte homofile. Yndige, søte homofile.
Jeg vet ikke om det er fordi… Hei.
Jeg vet ikke om det er fordi dere liker å heie på folk.
Jeg tror det, søten.
Så er det jentegjenger. De drar dit. Det høres ut som bibelstudier. Ikke det.
Det er jenter med cowboyhatter og boaer.
De drar dit på utdrikningslag og bursdager og gjør…
Den typen jenter.
Og seriemordere.
Seriemordere liker å dra dit.
Jeg vet at jeg så en seriemorder i øynene.
Den første kvinnen som kom ut, var minst 70 år gammel.
Før jeg begynner å snakke om dem,
ikke si: "Leanne gjør narr av kvinner som vil tjene penger."
Ingen tjener penger. Greit? Ingen.
Det handler ikke om pengene.
Det er søtt at de lar alle være med.
Men uansett.
Den lille kvinnen kommer ut, og hun har på pumps som er så lange,
men foten hennes er så lang, så den svømte i de store pumpsene.
Etter at flere kom ut, tenkte jeg:
"Ingen har sko som passer."
Alle gled rundt og danset i skoene.
Jeg tenkte at det måtte være en haug med sko på bakrommet,
og så sier de:
"Ta på et par sko før du går ut og danser."
Denne lille damen hadde på en denimshorts og en singlet,
og det var det hun danset i.
Det så ut som noe noen ville hatt på
på en lørdag morgen i Dollar General-butikken.
Sånn så det ut.
Hun så ut som en som ville sagt: "Jeg vil ha Diet Dr. Pepper
og et par bokser med Hormel Chili."
Den andre som kom ut, var ei ung jente. Jeg tror hun var rundt 30,
og hun hadde blondt, krøllete hår og svarte hornbriller.
Hun var veldig entusiastisk. Hun kom ut og bare…
Jeg tenkte: "Hvem ligner hun på? Mrs. Frizzle i Den magiske skolebussen."
På PBS. Barna mine elsket det programmet.
Hun danset i et patriotisk 4. juli-undertøyssett
i rødt, hvitt og blått.
Det var litt snuskete.
Som mor selv
tenkte jeg ikke på annet mens hun danset enn:
"Jeg skulle ønske jeg kunne tatt med settet hjem
og lagt det i bløt i Barres over natten.
Du kan gjøre alt med Barres. Jeg elsker Barres.
Jeg tenkte: "Hvis jeg kunne tatt en Tupperware-bolle,
tilsatt så mye Barres,
fylt den med vann og lagt undertøyet i bløt over natten…"
Jeg vet det.
Dere. Takk.
Takk. Jeg liker å vaske klær.
Etter den kvelden tenkte jeg to ting. Jeg gjorde det.
"Hvis det blir trange kår…"
"Hvis det blir trange kår, tror jeg at jeg ville gjort det bra der."
Det tror jeg.
Takk. Jeg er høy. Jeg hadde måttet bøye meg.
Det andre jeg tenkte var at Satan ikke var der.
Jeg tror ikke Satan var der. Jeg tror han sa: "Ellers takk."
Etter min første Netflix-spesial,
sa teamet mitt: "Hvor vil du bearbeide det nye materialet?
Vi sender deg til Sør-California. Solrike Sør-California.
Da slipper du unna vinteren i Tennessee." Jeg sa: "Ok."
Dette var i januar 2023.
Jeg vet at dere ikke husker det, for søte californiere
har vært gjennom mye med været og alt det der,
men dette var et uvanlig regn som de ikke hadde hatt på flere tiår.
De kalte det bibelsk.
De ringte meg fra reisebyrået den dagen jeg skulle dra og sa:
"En bibelsk storm treffer Sør-California. Du kommer deg ikke dit."
Hun sendte en artikkel med ordet "ark" i seg. Og jeg…
Men jeg og mitt yngste barn dro,
og da vi landet, var alt i orden. Det var ikke så mye regn.
De er bare ikke vant til det der nede.
Jeg vet ikke om de mangler avløpssystemer,
men alle løp rundt i gatene med BH-en på utsiden av klærne.
Vi kom oss frem, og datteren min var med.
Hun er backstage. Hun er makeupartisten min på heltid.
Takk.
Heldigvis var hun med, fordi jeg kan ikke kjøre i Sør-California.
Jeg synes ikke 59 er så gammelt, men nervene mine er kjørte.
Vi skaffet oss en leiebil og var på åtte hoteller på fire uker.
Mot slutten av måneden sa hun
at hun skulle slå ut tennene mine.
Hun hører ikke etter. Hun er drittlei av meg.
Men jeg er redd for henne.
Hun sa at jeg satte meg inn på passasjersiden av leiebilen,
holdt meg fast i håndtaket og tråkket på bremsen på passasjersiden.
Kanskje jeg gjorde det, men noen måtte gjøre det.
Jeg pleier å gå med Apple-klokke
fordi jeg liker å følge med på hjertehelsen min.
Jeg liker å trykke på knappen som sier hvor iPhonen er.
Det er det beste som har skjedd meg.
Jeg vet det.
På slutten av måneden skrek hun til meg og sa:
"Slutt å tøyse med Apple-klokken.
Du har iPhonen i fanget."
Det første stedet vi drar til er Oxnard i California.
Jeg vet ikke om noen av dere har vært der, men det er vakkert.
Jeg hadde aldri hørt om det. Det er ved stranden.
Jeg leide en bungalow to kvartaler fra stranden.
En liten mann kom bort til meg, ga meg nøklene og sa:
"Vannet vil kommer over her fra havet og ta livet av dere."
Det er sikkert som i Wilmington i North Carolina.
Store, fine hjem på rekke og rad,
med båter i vannet som om de var biler i en oppkjørsel.
Jeg hadde aldri sett noe sånt. "Hvem er disse folkene?"
Jeg sa til dem: "Hvem er dere?
Hva jobber dere med?"
De sa: "Vi driver med landbruk. Mange av oss gjør det."
Jeg sa: "Hva? Jeg er fra bondefolk. Hva dyrker dere her ute?"
De sa: "Jordbær og dop."
De dyrker mye dop i California. Jeg er ikke vant til det.
Ingenting er lovlig i Tennessee, verken til rekreasjon eller medisinsk.
Men CBD-butikker har dukket opp overalt i Knoxville i Tennessee.
Og ryktene sier at dopet er på vei.
De sier at det er dit dopet skal.
Til de CBD-butikkene.
Jeg var hos fysioterapeuten min, Justin, som jobbet med isjiasen min,
her, og betennelsen i hoften,
og av og til blusser plantar fasciitten min opp
når jeg spiser for mye brød.
Han sa: "Leanne, jeg har hørt mye bra om CBD.
Det er betennelsesdempende. Kan du ikke…"
En dame har åpnet en CBD-butikk i et butikkområde.
Kan du ikke snakke med henne etterpå?"
Jeg gikk bort dit, og jeg måtte gå forbi Subway.
Sandwicher.
Det var vanskelig å la være å gå inn, fordi jeg liker brødet deres,
men det gir meg plantar fasciitt.
Uansett, jeg går inn i CBD-butikken, og det lukter patchouli og Subway.
Det er en liten kvinne der
som ser ut som en liten hippie.
Jeg vet ikke hvorfor jeg gjør det. Ok.
Hun ser ut som en av de små kvinnene i North Carolina
som liker å blåse glass.
Noen av dere jenter i Asheville i North Carolina.
Hun ser ut som en sånn kunstnerisk dame som går med tresko.
En som drar på fortellerfestivaler i helgene.
Hun hadde hår under armene.
Jeg tenkte: "Jeg skjønner det. Jeg er også lei."
Uansett, hun sa: "Jeg tror jeg kan hjelpe deg."
Hun tok frem en pose gummibjørner,
og det sto Delta-8 skrevet på dem.
Nei.
Hva er Delta-8? Jeg vet fortsatt ikke hva det er.
Men jeg føler at hvis dop er her, må det være rett under dop.
Og kanskje tilsatt LSD.
Hun sa: "Dette gjør du.
Ta én hver kveld. Gjør det over en lengre periode."
Jeg sa: "Ok."
Jeg ble vettskremt.
Jeg hadde posen i bilen. Jeg tenkte: "Jeg kan ikke kjøre fort."
Jeg fikk den hjem. Chuck Morgan var der.
Jeg sa ikke hva jeg hadde gjort.
Jeg sa: "Hei."
Jeg la den i skapet mitt og ventet til det ble mørkt.
Og jeg var livredd. Jeg bare…
Jeg tok en bit av en. Bare en bit. Jeg tok ikke en hel en. Bare en bit.
Jeg vet ikke om det var innbilning,
men 20 minutter senere raste hjertet mitt av gårde.
Jeg tenkte: "Herregud, jeg har hjerteflimmer."
"Jeg må dra på legevakten med en gang."
Jeg tenkte: "Jeg har ikke sagt noe til Chuck Morgan.
Han vet ikke hva han skal si til legen." Jeg tenkte på alt det.
Så begynte jeg å tenke: "Politiet kommer."
Jeg satt oppe til kl. 02.00
og overvåket pulsen min.
Jeg sovnet til slutt, men det var ikke en god søvn.
Jeg veltet meg i senga.
For alle i USA, så betyr det
at jeg veltet meg i senga.
Jeg bare veltet meg.
Jeg veltet meg i senga hele natten og drømte fæle ting.
Jeg drømte at jeg og John Wayne
sloss mot Ricardo Montalbán…
…på hesteryggen hele natten.
Jeg har ikke spist flere gummibjørner.
Men jeg kastet dem ikke. De er i skapet mitt.
Jeg unngår øyekontakt med dem. Jeg bare går forbi.
Den andre helgen vi var i California, dro vi til Brea, som også er vakkert.
Og vakre, søte, dyrebare mennesker der også.
Det var helgen mitt yngste barn fylte 25.
Faren sa: "Jeg vil være sammen med dere. Jeg kjøper flybillett og kommer dit."
Jeg ringte reisebyrået og sa: "Skaff enda et rom.
Faren deres savner meg."
Jeg vet ikke hva det er med Chuck Morgan på hotellrom.
Han kommer inn på et hotellrom, får et slørete blikk
og jeg føler at jeg gjør dette.
Jeg måtte skaffe enda et hotellrom fordi jeg og jenta mi har reist sammen.
Hun er med meg hele tiden. Jeg har vært på 150 dater med henne.
Faren deres vil ikke at jeg skal bruke penger, så vi har delt rom.
Vi har vært rumpe mot rumpe i en kingsize-seng overalt.
Chuck Morgan har alltid sagt at jeg ikke kan bruke penger,
og at vi kom til å miste alt. Han prøvde å skremme meg.
Jeg har hørt ham si: "Spis den gratis kontinentale frokosten."
"Ikke våg å dra til Panera."
Så Chuck Morgan kjøper en billig flybillett.
Han måtte stå opp midt på natten
og mellomlande i hele USA.
Når han endelig kommer frem, er han utslitt.
Chuck Morgan sover aldri lur, men da gjorde han det av og på
mens han så Tennessee spille basketball på hotellrommet.
Jeg dro på en klubb og holdt to show.
Jeg skulle tenke på nytt materiale, men alt jeg tenkte på, var:
"Han kommer til å være uthvilt."
Så må jeg gjøre unevnelige ting…
…hele natten, så jenta mi får en fin bursdag.
Jeg hater å si det. Hvis det er jenter her i 20- og 30-årsalderen, så hater jeg det,
men jeg vil være ærlig.
Jeg vil ikke blåse røyk opp i rumpa deres.
Og jeg sier ikke at dere må det, men jeg har prostituert meg til Chuck Morgan…
…i over 34 år nå
så barna mine skulle få gode sko.
Chuck er backstage i kveld.
Han skulle gjerne kommet ut og sagt til dere…
Nå blir Chuck Morgan innbilsk.
Han skulle gjerne kommet ut og sagt: "Hun har ikke vært en god prostituert."
Det ville han sagt.
Før jeg skulle på, tenkte jeg at jeg burde ta med en notatbok.
Jeg er i 50-årene. Jeg glemmer navnet mitt.
Jeg sjekket lekerommet til barna. Barna har vokst opp i huset.
Jeg vet ikke om deres jenter gjorde dette, men mine, samme hvor vi dro,
enten det var Walgreens, Target eller Walmart, sa de:
"Jeg trenger en notatbok.
Den må være lilla eller rosa, og den må ha et hjerte på."
Så tok de med den hjem og skrev én dramatisk setning i den,
og så kastet de den.
Jeg har beholdt alle sammen, og fant en lilla med hjerte på.
Maggie, min mellomste og min mest følsomme,
hadde skrevet en melding til læreren
om at hun elsket henne og hva hun skulle få til jul.
Da tenkte jeg på dette.
Da jeg var ung mor, hadde jeg en minivan.
Chuck Morgan jobbet for å forsørge familien,
men han var mye borte og reiste over hele USA.
Jeg hadde små barn tett i alder,
og de gjorde ikke annet enn å gråte og slå hverandre.
Jeg kjørte på for å få noen på en fotballtrening
som de ikke ville på.
Alle gråt og ropte, og den sensitive, den mellomste,
stilte meg dype spørsmål hele tiden.
For eksempel spørsmål om solsystemet.
Til slutt sa jeg: "Jeg fulgte ikke med på skolen."
Lurer du på noe om The Young and the Restless?
Hun gikk gjennom en fase
hvor hun tenkte på hvem som skal til himmelen.
Hun vil at alle skal det.
Hun spurte meg om folk,
alle ropte i baksetet, var sultne og alt det der,
og så sa hun:
"Mamma, skal Johnny Cash til himmelen?"
Jeg husker hva jeg sa den dagen: "Ja. Johnny Cash kommer til himmelen."
Han og June har spredd evangeliet med Billy Graham over hele USA.
Ja, han kommer til himmelen.
Jeg begynte å tenke på dette da jeg… Alt dette tenkte jeg på.
Jeg har en svigerdatter som er…
Vi elsker henne. Hun er smart og en god mamma.
Jeg ser henne snakke med barnebarna,
og hun gir mening.
Det fikk meg til å tenke tilbake.
Jeg tror jeg sa mye sprøtt.
Men jeg var sliten.
Hun tenkte på himmelen, og hun spurte meg om J-Lo.
Det er mange år siden. Jeg er J-Lo-fan.
Hun sa: "Mamma, kommer J-Lo til himmelen?"
Jeg var inne i en dårlig periode, ok?
Det var en dårlig periode, og jeg hadde gått opp en buksestørrelse.
Hun spurte meg om J-Lo.
"Kommer hun til himmelen?" Jeg sa: "Jeg vet ikke."
Jeg tror hun må blir mer spirituelt moden.
Hun har datet mange menn.
Jeg husker at jeg sa det. Og det var feil av meg.
Unnskyld. Jeg burde aldri ha sagt det. Én grunn til det er
at jeg datet like mange menn som J-Lo tenkte på å date. Bare…
Det var forferdelig.
Eneste forskjell var at mine ikke var vellykkede folk.
La oss oppsummere noen av J-Los menn. Vi har ikke tid til alle, men…
Husker dere han første, danseren?
Husker dere ham? Cris? Jeg tror han het Cris.
Hva skjedde med ham? Har noen sjekket?
Så var hun med Ben Affleck første gang, og de kunne ha spist opp hverandre.
Jeg vet ikke hva som skjedde. Kanskje det var for ustabilt.
Så giftet han seg med lille Jennifer Garner.
Jeg vet det! Jeg har aldri møtt henne, men hun ser dyrebar ut.
Hun handler nok på Loft, som alle andre.
Så giftet J-Lo seg med den lille insektøyde Marc Anthony.
Stort hode, små bein.
Ja.
Han er like stor som dropset mitt.
Se på det. Veldig talentfull.
Så var hun sammen med A-Rod. Ikke glem A-Rod.
Hun ble sammen med Ben Affleck igjen. De giftet seg. Jeg tenkte:
"Dette ser ikke bra ut."
På alle videoer og bilder jeg så av dem,
kom de ut fra et sted, og han bare…
Du vet at han forgudet henne. Hun gløder.
Har dere sett det? Hun gløder. Jeg synes hun er så vakker.
Jeg leste i People at hun spiser mye laks.
Hun gjør det.
Alle bør spise mye laks.
Her er en annen historie om at min mellomste er så følsom.
Barna gikk på en liten kristen skole, og vi elsket den.
Det føltes som det var familien vår. Barneskolen var kjempeliten.
Jenta på kontoret var Jeannie, en god venn av meg.
Jeg leverte barna mine en morgen og kom tilbake på ettermiddagen.
Jeannie så at jeg kom, tok seg til brystet og sa:
"Herregud, Leanne, greier du å gå?
Skal jeg ringe noen? Må du på sykehuset?"
Jeg sa: "Hva snakker du om?" Hun sa: "Maggie sa at du har operert.
Hun ba oss om å be.
Vi har bedt for deg over intercomen i hele dag."
Jeg sa: "Jeannie, jeg skiftet spiral."
Alle dere gutter i North Carolina skal vite at jeg var veldig fruktbar.
Jeg var fruktbar. Takk, Gud. Jeg var like fruktbar som Napa Valley.
Det er nok fordi jeg er fra bondefolk. Vi slaktet vårt eget kjøtt.
Jeg har tykke ankler, så jeg kan jobbe på åkeren.
Jeg måtte sette inn spiral hvert femte år. Chuck Morgan ville ikke sterilisere seg.
Samme det. Det går bra.
Den dyrebare kristne skolen ordnet med matlevering til meg.
De ordnet med matlevering til meg.
Noen kom til meg med en kjøttpudding den ettermiddagen.
Og den var god.
Jeg håper og ber for at alle dere har en venn som lager kjøttpudding
når dere skifter spiralen.
Jeg vet det.
Folk spør meg hele tiden:
"Blir Chuck Morgan sint når du snakker om ham?" Jeg sier: "Nei.
Han vil at jeg skal snakke om ham."
Han sier: "Fortell dem dette."
"Kan du fortelle dem om da jeg ble arrestert?" Ok.
Det er over 25 år siden. Vi hadde tre små barn under fem år,
og firmaet hans sendte oss på reise til Puerto Vallarta i Mexico.
Jeg gledet meg sånn til å dra. Jeg hadde aldri vært på et sånt sted.
Moren og faren min skulle passe barna, så jeg slapp å bekymre meg for dem.
Jeg var så spent. Vi fløy fra Knoxville. Det tok hele dagen.
Tolv timer. Muldyr, tog, fly, båter, jeg vet ikke,
for å komme oss til Stillehavssiden.
Vi kom oss til hotellrommet. Jeg måtte gjøre unevnelige ting.
I sju dager.
Jeg så aldri Puerto Vallarta i Mexico.
Jeg var utslitt da uken var over.
Så skulle vi fly hjem igjen. Det tok tolv timer.
Vi landet på flyplassen i Tennessee ved midnatt.
Vi måtte kjøre til East Tennessee hvor vi bodde. Jeg tenkte:
Hvis jeg bare kan se barna og legge meg, så blir alt bra.
Men så blir Chuck Morgan stoppet av politiet. Jeg tror han kjørte for fort.
Det han ble arrestert for, var ikke så ille, men det visste vi ikke.
Han hadde en annen bot han måtte betale.
Vi har kjørt til side, og politibilen er foran oss.
Jeg ser på politiet gjennom frontlyktene
og tenker: "Dette går fort. Vi kan dra snart.
Snart er jeg hjemme."
De kom og fikk førerkortet hans.
De får ham ut av bilen, og ta ham med rundt.
Jeg sitter og ser på dette. De setter på ham håndjern.
Han snur seg mot meg, og jeg bare…
Han sier til meg: "Herregud, Leanne."
Jeg så hele livet mitt i revy. Jeg tenkte: "Han er i et narkokartell."
"Han har en annen familie i Idaho."
Jeg har alltid trodd at han hadde det,
fordi gjennom hele ekteskapet har han sagt: "Jeg har fortalt det",
og det har han ikke.
Han tror han har fortalt meg ting. og det har han ikke.
Jeg har sagt: "Det har jeg aldri hørt før."
En dag sa jeg: "Sier du alt dette til en kvinne i Idaho?
Lar du henne dra til Panera, Chuck?"
Da jeg møtte Chuck Morgan, gikk vi på University of Tennessee.
Heia Vols.
Han tok en mastergrad i business og fikk bare A-er,
hadde tre jobber og forførte meg.
Og jeg var…
…et vrak.
Jeg greide knapt å stå på universitetet. Det var bare så vidt. Det tok mange år.
Jeg sluttet, startet igjen… Ok.
Da jeg visste at jeg skulle gifte meg med Chuck Morgan, tenkte jeg:
"Herregud. Han er så smart.
Han kan gjøre alt. Han tar seg av alt.
Han vil jobbe som et muldyr.
Det blir kjempegøy. Jeg skal bare…"
Vi giftet oss og fikk vårt første barn.
Det gikk opp for meg en dag. Jeg tenkte: "Han er smart på jobb."
"Ikke hjemme."
Jeg tenkte: "Nei. Jeg kan ikke ha ansvaret her.
Jeg kan ikke ta meg av alt dette."
Tre år før det danset jeg til Prince, "When Doves Cry". Jeg bare…
Så ble jeg virkelig skremt. Jeg skulle ha mitt andre barn.
Hun ble født 3. april. Dette var siste uke i mars.
Jeg skulle føde når som helst. Det kom masse snø i Tennessee.
Det var snø på bakken.
Min eldste baby, Charlie, var to år.
Han hadde sluttet med lur. Brukte fortsatt bleie.
Han var en søt baby, men veldig aktiv. Han slo på inngangsdøra for å komme seg ut
og løpe langs den gule streken på motorveien.
Jeg var utslitt.
Jeg skulle føde når som helst, og jeg fikk streptokokker.
Fødselslegen min var Pete, som gikk sammen med oss på søndagsskolen.
Han var så søt.
Jeg ville ikke at han skulle se meg sånn.
Pete sa: "Du har streptokokker.
Du må ligge på sykehuset over natten. Du trenger væske og hvile."
Jeg sa:
"Mener du det?
Får jeg dra på sykehuset? Over natten?"
Det var som å bli sendt til Turks- og Caicosøyene.
De kjørte meg til sykehuset. Chuck hadde toåringen vår, Charlie.
De slapp meg av tidlig på morgenen og så forsvant de.
De kom ikke tilbake før sent.
Jeg sa: "Hvor har dere vært?" Han sa: "Ingensteds."
Jeg sa: "Hvorfor har du på joggedress? Du svetter."
Han sa: "Jeg har spilt basketball på fritidssenteret."
Jeg sa: "Fullbane?"
Han sa: "Ja, hvordan det?" Jeg sa: "Hvem passet på babyen vår?"
Jeg så ned, og bleien hans hang ned til anklene.
Jeg sa: "Hva har han spist?" Han sa: "Spist?"
Jeg sa: "Chuck, hør på meg. De skriver meg ut i morgen klokken tolv,
og du må ta med klær til meg."
La meg fortelle dere hva han tok med til sykehuset.
Han tok med en truse
som var en trekant
med tråder på.
Navlen min var så stor.
Magen min gikk hit.
Jeg måtte prøve å få på meg trusen.
Jeg tror babyens hode syntes.
Trusen var på størrelse med Marc Anthony.
Han tok med høyhælte pumps.
Svarte pumps.
Damer på min alder, husker dere da Kathie Lee Gifford
hadde en kolleksjon med mammaklær på Walmart?
Husker dere det? De var til å dø for.
De var veldig rimelige. Basicplagg. Miks og match.
Jeg elsket dem.
Og så skjedde det noe med en sweatshop i utlandet.
Hun ble lagt ned, og jeg ble knust.
Uansett, han tok med en sommercapribukse fra Kathie Lee Gifford.
Sommer. Det lå snø på bakken i East Tennessee.
Sommercapribukse. Han tok med en sommertopp
som ikke var mammaklær.
Den gikk hit.
Så en stor, svart fuskepels
som jeg helt sikkert danset til Prince i på en nattklubb.
Jeg husker da de søte sykepleierne rullet meg ut.
Jeg vet at de kom tilbake, så på hverandre og sa:
"Hun er prostituert."
La meg fortelle dere om mine dyrebare barnebarn.
Takk.
Nammis. Jeg er forelsket i dem. Jeg håper jeg får ti til.
Men jeg har to gutter, og de er to og fire.
Den eldste kaller meg "besta".
Når han overnatter, holder han rekkverket og hånden min,
og han sier: "Hold deg fast, besta."
Han tror jeg er skrøpelig.
Det er noe annet å være mamma enn bestemor.
Begge er bra, men det er forskjellig. Dette er forskjellen.
Når babyene mine vil ha noe,
gir jeg dem det.
Sønnen min og kona er gode foreldre, men de sier ting til meg.
Ting som: "Ingen flere rideleker."
"Greit, men jeg kan ikke levere tilbake denne Chevyen med henger."
Her om dagen sa de: "Vi må venne ham av smukken."
Jeg sa: "Ja, det er en god idé."
Så dro jeg hjem og bestilte masse på internett.
Nå vet jeg hvorfor foreldrene mine oppførte seg sånn.
De hjalp meg så mye. Barna overnattet hos dem.
Jeg husker en gang jeg skulle hente dem. Jeg sa til pappa:
"Pappa, de har gult belegg på tennene.
Har de pusset tennene mens vi har vært borte?"
Pappa ble forbannet på meg og sa:
"De ville ikke!"
Hver gang de kom på besøk, slo moren min, Lucille, opp døra og sa:
"Velkommen. Her har dere tusjer. Skriv på veggen.
Gå og legg dere i senga til besta og ta med dere denne bøtten med kylling.
Ta med dere kyllingen og denne posten med minimarshmallows.
Velt dere rundt i bestas seng.
Se på Disney til kl. 03.00."
Jeg gjør det samme.
Jeg vet det.
Hvem elsker ikke kylling i senga?
Vi spør dem hele tiden om de vil dra på ferie med oss.
Vi vil ha babyene. Jeg vil ha med alle barna og babyene.
Jeg er en strandperson.
Dere har det bra her. Jeg håper dere vet det.
Hvis jeg blir rik en dag, vil jeg bo ved stranden.
Men Chuck Morgan tror ikke på glede.
Så…
Favorittferien hans er å stå på ski.
Da vi møttes på college, sa han: "Jeg skal lære barna mine å stå på ski."
Jeg tenkte: "Hva er det?"
Jeg visste lite om det. Jeg vokste opp på et sted med 500 innbyggere
på grensen mellom Kentucky og Tennessee. Der står man ikke på ski.
Jeg så det av og til på TV og tenkte: "Det må være dronningen og hennes folk."
Uansett, Chuck Morgan, da vi giftet oss,
ville han at jeg skulle lære, så han kjøpte et fint antrekk til meg.
Et sånt skiantrekk.
Hvis dere står på ski, vet dere at alt sånt er dyrt,
så jeg måtte bruke det i 15 år.
Og jeg holdt ikke vekten nede.
Første gang sendte han meg til vakre Beaver Creek i Colorado.
Det er vakkert, jeg vet det.
Han sendte meg på skiskole med en gjeng,
og instruktøren vår så ut som Mitt Romney.
Jeg var på fjellet. Jeg ville være… Jeg hadde på antrekket,
og jeg ville være den tynne, unge, søte, morsomme skijenta.
En kraftig kaldfront kom inn, og det snødde sidelengs.
Du kunne knapt se hånden foran deg. Mitt så på oss alle og sa:
"Hvis vi kommer ned…"
"Hvis vi kommer oss ned fra fjellet, må jeg sjekke nesen for forfrysninger.
Det er 28 minusgrader."
Jeg husker at jeg tenkte: "Moro? Hva gjør vi her oppe?"
Neste gang ventet vi til barna var tre, fem og sju,
og Chuck Morgan kom til meg og sa:
"Jeg skal ta dere med til Colorado for å stå på ski en uke."
Det eneste jeg kan sammenligne det med, er å jobbe i en kullgruve.
Jeg har aldri gjort det, men det ser ille ut.
Dette er mitt syn på ski. Whoop-de-do-folket er på fjellet.
Der leier de og eier og står på ski hele dagen,
og alle ser ut som Bo Derek.
Chuck Morgan har et stramt budsjett.
Han leier en leilighet tre byer unna fjellet.
Vi dro dit, og hver morgen sto han opp
og sa: "Vi må komme oss i heisen.
Jeg har betalt mye. Vi må dra. Vi må opp dit."
Barna skjønte ingenting. Våkne.
Så måtte jeg få alle barna påkledd
med alle de lagene. Superundertøy.
Jeg gikk bortover for å kle på barna, og de sto der i halvsøvne.
Det føltes som jeg hadde rensket et mål med tobakk.
Så måtte jeg lage lunsj til alle,
fordi tre kyllingbiter kostet 45 dollar på det fjellet.
Så måtte vi ta bussen opp til fjellet.
Vi måtte bære alt utstyret, for barna var fortsatt små.
De sa: "Jeg kan ikke bære hjelmen. Jeg kan ikke bære noe."
"Jeg mistet vottene. Jeg vet ikke hvor noe er."
Vi var nedpakket som muldyr og prøvde å få alt på bussen.
Så måtte jeg ta på barna alpinstøvlene.
De sa: "Nei. Ikke ta på meg alpinstøvlene."
Jeg klandrer dem ikke. Har dere hatt på alpinstøvler?
Hver gang jeg tar dem på, tenker jeg: "Leggene mine blør.
Støvlene mine fylles med blod. Jeg kjenner det."
Her er et minne.
Jenta der som er makeupartisten min og reiser med meg,
sier nå at hun er pleieren min.
Hun er på en måte det.
Men hun har vært utrolig. Mitt tredje barn.
Hun har vært så utrolig og morsom, men hun har vært en plage.
Hun har vært en plage. Hun gjør som hun vil.
Det har hun gjort siden hun var 18 måneder. Hun er umulig.
Vi sto på ski. Hun var vel fire eller fem det året.
Jeg kjøpte et rosa antrekk til henne fra Lands' End, og det var så fint.
Alle hadde dratt. Det var bare vi to.
Vi tok gondolen opp til barnebakken.
Det tar ikke lang tid å komme opp dit.
Det var ingen andre der. Hun begynte å ta av seg alle klærne.
Alle. Jeg mener alle.
På to sekunder var hun naken.
Jeg sa: "Hva gjør du?"
Hun sa: "Rumpehullet mitt klør."
Og jeg husker…
Jeg husker at jeg ba til Gud
og sa: "Kjære Gud,
hva har jeg gjort som er så ille
at dette er ferien min nå?"
Jeg bare så på henne og sa:
"Klø."
Vi prøver å dra hvert år fordi Chuck Morgan og alle barna elsker det.
Sist jeg sto på ski, var jeg 47 år.
Nå er jeg 59.
Vi var i Alta i Utah. Det er vakkert der.
Jeg hadde på det trange antrekket.
Jeg var på vei opp med skiheisen og skulle til å gå av,
og planen var å stå på ski.
Jeg hadde på alt. Jeg var klar.
Jeg vet hvordan man går av heisen. Jeg kan å stå på ski.
Men det var noe som ikke stemte den dagen,
og jeg falt av skiheisen og ned i snøen.
Den greia bare fortsatte rundt, så jeg bare…
En langhåret gutt som jobbet der,
med en greie hengende fra øyenbrynet,
kom bort til meg og sa:
"Reis deg."
Jeg må innrømme overfor alle dere gutter i Wilmington
at jeg ikke hadde trent kjernen. Og…
Skikkelig ille. Jeg hadde ikke trent kjernen.
Jeg hadde skiene på. Jeg måtte prøve å reise meg med stavene.
Jeg vet ikke hvordan jeg kom meg opp. Det gikk i svart. Jeg husker ingenting.
Men gutten min sto der og så hele opptrinnet.
Den søte gutten min. Jeg kom meg til toppen av fjellet,
og han så på meg og sa:
"Det går bra. Ok? Det går bra, mamma.
Kom, så kjører vi ned." Jeg sa: "Nei."
Han sa: "Det går bra." Jeg sa: "Nei. Gud snakket til meg."
Han sa: "Det gjorde han ikke." Jeg sa: "Jo. Stemmen var ikke hørbar.
Den var i hjertet mitt."
Gud snakket til meg. Jeg husker hva han sa.
Han sa: "Kom deg av de greiene, Leanne."
Så tror jeg han sa: "Sett deg på pizzastedet resten av uken."
Jeg svarte: "Ok."
Dere har vært fantastiske. Nå er klokken 20.30.
Dere skal være i seng innen 21.15. Ok?
Dere skal være i seng da.
Hvis dere har melatonin eller magnesium i veska,
bare gi meg noen minutter til, så kan dere ta det.
Jeg har én ting til å si, og så kan dere dra hjem.
Dere har vært fantastiske. Takk for at dere kom.
Tusen takk.
Ok. Både Chuck Morgan og jeg har vokst opp i kirken.
Vi ville begge det samme for barna.
Jeg sier det ikke for å si: "Barna vokste opp i kirken."
Jeg forteller dere
at vi er så dysfunksjonelle.
Vi er så på trynet og dysfunksjonelle
at jeg vet ikke hva som hadde skjedd uten Herren.
Jeg mener det.
Jeg vet det.
Jeg vet det. Halleluja. Vi har Herren, men jeg tror at Satan
ikke ville at min familie skulle gå i kirken.
Han kom hjem til oss hver søndag morgen
for å skape kaos.
Chuck Morgan og jeg kranglet hver søndag morgen
som to rabiate hunder i hagen.
Jeg skammer meg, men dette kranglet vi over.
Jeg liker å komme tidsnok i kirken. Jeg liker å komme dit før det starter.
Chuck Morgan er en vellykket person og veldig anal-retentiv og type A,
og alt er så ordnet i livet hans. Bortsett fra når det gjelder tid.
Han har ingen oppfatning av tid.
Vi har vært sent ute i 34 år.
Jeg er en punktlig person, så det har vært vanskelig.
Jeg satt i minivanen i oppkjørselen
med motoren i gang med de tre små barna våre.
Chuck Morgan sto ved kjøkkenvasken og skrelte et eple i undertøyet.
Jeg ble rasende.
Da han endelig kom ut, var jeg så sint. Jeg svettet og sa: "Det har startet.
Vi kan like godt bli hjemme.
Vi kan bare gå inn igjen." Han svarte med…
Ok. Her er en annen ting om Chuck Morgan.
Etter hver krangel later han som om det ikke skjedde.
Vil aldri snakke om det. Ikke nevn det. Poff, så er det borte.
Jeg liker å løse konflikter.
Jeg vil snakke om det om og om igjen.
Så liker jeg å holde fast ved det.
Dytte det ned. Ta det frem om jeg trenger det.
Da vi kom til kirken, hadde de kommet halvveis.
Vi sendte barna til søndagsskolen, og lærerne så på oss. "Vær bedre."
Så satte jeg meg ned med Chuck Morgan,
og han begynte å klappe på meg og så på meg som om han ville kline.
Han sa: "Hva er det?"
Jeg sa: "Jeg ringer en terapeut i morgen."
Sånn startet det. Hver søndag morgen sto jeg opp.
Jeg var den unge mammaen, så jeg sto opp før alle i mørket
for å gjøre meg klar.
Jeg ville ta et bad, føne håret, sminke meg og ta på strømpebukse.
Jeg brukte strømpebukse og kjole i kirken.
Så vekket jeg mine tre små barn, kledde på dem og ga dem mat helt alene,
fordi mannen min var ung og frontallappen hadde ikke utviklet seg.
Endelig sto Chuck Morgan opp, trakk i strekken på bokseren og…
…hostet opp noe.
Chuck Morgan bruker ikke mange ord. Han liker ikke å snakke.
Han stirret på meg
og gjorde noe sånt.
Jeg visste hva det betydde.
Jeg hadde tatt et bad.
Jeg måtte bestemme meg. Det var opp til meg.
Blir det en bra søndag? Skal vi dra og spise kylling etter kirken?
Eller blir det en dårlig søndag?
Og Satan vil banne i minivanen hele turen til kirken.
Det er opp til meg.
Barna mine liker kylling.
Så jeg sa til faren deres…
Det har allerede startet i kirken.
Jeg sa til faren deres…
"Ok."
"Møt meg i skapet."
"Du har tre minutter."
"Jeg tar bare ett bein ut av strømpebuksen."
Tusen takk!
Takk skal dere ha!
Takk!
Takk skal dere ha! Nå kommer familien min ut!
Tekst: Mari Hegstad Rowland