Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Одне з найвидатніших імен у нашій футбольній історії,
Лефтер Кючюкандоньядіс, також відомий як Професор,
повертається додому.
Лефтер вертається до рідної країни і клубу «Фенербахче»
після двох успішних років
у футбольних клубах: «Фіорентина» в Італії і «Ніцца» у Франції.
СТАМБУЛ 1953 РІК
СПОРТКЛУБ «ФЕНЕРБАХЧЕ» 1907
- Ласкаво просимо. - Дякую.
Лефтере, ти відмовив «Мадриду» заради «Фенербахче»?
Не те, щоб відмовив. Просто подякував за пропозицію.
Чому відмовилися від такої пропозиції?
Заради «Фенербахче»? Це ж «Мадрид» як-не-як.
Заради батьківщини і заради мого «Фенербахче».
Страшенно за ними скучив.
Відсьогодні і довіку я буду з «Фенербахче».
- Браво, Лефтере! - Браво!
- Лефтере, можна останнє фото? - Звісно.
- Браво, Лефтере! - Браво!
- Останнє питання. - Погляньте сюди!
- Лефтере, ще одне питання! - Лефтере!
- Будь ласка, гляньте сюди! - Лефтере, сюди!
- Ще одне фото! - Лефтере!
ЛЕФТЕР: ПРОФЕСОР ФУТБОЛУ
Це Лефтер!
- Лефтере, привіт! - Вітаю вас.
Можна автограф?
Привіт, пані. Авжеж.
- Дуже дякую. - Він такий красень.
- Дуже дякую. - Прошу.
Прошу. Чия це була ручка?
- Гарного дня. - Дуже дякую.
Дякую.
- Вітаю, пане. - Добридень.
- Лефтере, привіт! - Лефтере! Привіт, Лефтере.
Нащо ти притяг мене сюди? У мене купа роботи.
Зустрілися б, коли закінчиш.
Хотів познайомити їх з любим другом. Це погано, буркотуне?
Слухай. Після інтерв'ю відвезу тебе в шикарне місце.
- Поїдемо. - Так.
Усе одно нам треба дещо обговорити.
- Що саме? - Те, що ти від мене приховував.
- Привіт, Лефтере. - Привіт, Халіте.
Ласкаво прошу.
Дякую. Це мій любий друг Хасан.
- Привіт. Халіт Киванч. - Привіт.
Гаразд, Лефтере. Ми готові.
Футбол — моє життя.
У дитинстві я спав з м'ячем.
Мама постійно про це казала: «Ти найбільший бешкетник у світі!»
А батько — що справжні чоловіки за м'ячем не ганяються.
Він не хотів, щоб я грав.
БЮЮКАДА 1933 РІК
Я не злюся, Лефтері му.
Сьогодні дзвонила твоя вчителька. Розповіла дещо цікаве.
Сказала, що ти добре знаєш математику.
Що вирішуєш усі завдання, але не так, як вона тебе вчила.
І що хтось інший міг би подумати, що ти списуєш.
Але я зробив, як вона вчила.
Як я був у твоєму віці батько казав, що я буду рибалкою.
Старі часи, сам знаєш.
Не було ні шкіл, ні вибору. Я не мав іншого шляху.
Але ти маєш. Тепер твій шлях визначений.
Тату, але ж моєму брату ти дозволив.
Послухай мене.
Бог обдарував тебе, а не брата.
Ти маєш старанно вчитися.
Слухаючи твою вчительку, я уявляв тебе інженером.
Чи, може, архітектором або професором. Я так думав.
Пообіцяй мені дещо.
Ти ж змусиш бідного Хрісто всміхатися?
Тату, якщо я старанно вчитимуся, я зможу грати у футбол, коли захочу?
Ну, звісно. Який батько, такий син.
Я назвав тебе Елефтеріосом.
Хрісто, ти сам хотів, щоб він був вільним, як його ім'я. Тепер маєш.
Гаразд, упертюху. Ось що ми зробимо.
Можеш трохи грати на вихідних.
- Добре? Влаштовує? - Добре.
Оце мій син!
Певна річ, батька я не слухав.
І надалі ганявся за м'ячем.
Ми робили м'ячі з маминих шкарпеток, навіть якщо діставали на горіхи.
Буває, наб'ю шкарпетку, зав'яжу у м'ячик — і не тямлюся від щастя.
У дитинстві шкіряний м'яч був для мене нездійсненною мрією.
Бо ми були бідні.
Звісно, якісна шкіра дорога.
БЮЮКАДА 1942 РІК
- Де Лефтер? - Так!
Еміне, скажи. Яка головна складова гола?
- Звідки я знаю? - Ви теж можете відповісти.
Ви всі завалили іспит.
- Перше — сила! - Якого...
Друге — майстерність.
Третє — впевненість.
Четверте і найважливіше —
бий, коли воротар найменше цього очікує.
Несподіванка!
- Друже! - Лефтере, ми на пляжі.
- Грати не будемо. - Не будемо.
Стартовий склад!
Туфан, Ісхак, Димітрій, Аґоп,
Кочо, Алі, Емін, Хасан
і Лефтер!
Не репетуй, Іхсане.
Цить! Лефтер мене покликав.
Я ваш арбітр. Ваш прем'єр-міністр!
Дивіться, хлопці. Хасане!
Лови!
З тебе й стійки не вийде, тим паче воротаря!
- Нумо плавати! - Ходімо.
- Хасане, дай м'яч! - Ходімо!
Ходімо, хлопці.
Лефтере! Ти вчора знову забив усі голи.
Чи це сьогодні?
- Вперед! Ось Лефтер! І він забиває! - Іди сюди!
Ти тут найкрасивіша дівчина.
- Я тобі це казав? - Ага.
- Лефтере! - Іду!
Ти мав уранці прийти на риболовлю. Щось сталося?
Сьогодні, тату...
Ти знаєш приказку. Хлопець дає слово, чоловік — виконує.
Пан щосуботи на пляж ходить, тату.
- Ресторан «Єлкен» платить. - Так казали минулого тижня.
Костас не дав їм риби. Вони передумали.
Щодня їмо те, чим інші гребують.
Скажи ще раз, Ефтиміє,
щоб усі почули.
Лефтер не почув.
Знаєш, як за морем розкуповують їжу, якою ти нехтуєш?
Ще й під час війни.
Думай, що кажеш. Люди голодують.
Пробач мені, тату.
Я не про це.
Одного дня всі побачать, як це цінно.
Побачите, що я мав рацію.
Не хочеш бути рибалкою?
Треба було вчитися.
Смачного.
Я йду, Арґіро.
ЧЕМПІОНАТ ТУРЕЧЧИНИ ЗАВЕРШЕНО
«ФЕНЕРБАХЧЕ» — ЧЕМПІОН
Лефтері му.
Синочку мій.
Засмутився через батька?
Ти ж знаєш, який він упертий.
Ви два чоботи — пара.
Допоможи йому в понеділок.
Загладь провину. Він пробачить, я впевнена.
Завтра знову на «Таксим»?
Мамо, не треба.
- У мене є гроші. Що ти робиш? - Бери. Знадобляться.
Не гай часу. Їдь швидкісним поромом додому.
Ну, все, поспи.
Завтра рано вставати.
Є одна річ, про яку ми не повинні забувати,
живучи в тіні війни.
Батько — голова дому.
Діти слухаються батька.
Батько любить і оберігає свою сім'ю.
А сім'я любить і поважає батька.
Ставріні.
Сьогодні ввечері маю сказати тобі дещо важливе.
Що саме?
Щось таке саме прекрасне, як ти.
- Дякую. - Ставріні!
Ходімо, сонечко.
- Бувай. - Бувай.
Лефтері му.
Тату.
- Гарного дня. - Гарного дня.
- Отець добре сказав. - Так.
Сподіваюся, люди зрозуміли.
Звісно, розуміння — це важливо.
Слухати — це одне. Розуміти — інше.
Чув, сьогодні в мадам Софі вечірка.
Так.
Усі твої однолітки закінчили школу.
Чув, Хасан найкращий у класі. Молодець.
Ти теж підеш?
Я щороку ходжу, тату.
А сам і початкової школи не закінчив.
Мені нема чого соромитися.
І не кажи.
Найкращий бомбардир острова.
Не тямлюся від гордості. Молодець.
Як про це взагалі зайшла мова?
Аґріро му.
Пано! Слухай, Пано.
- Як справи? - Яка тобі різниця?
- Хочу про дещо попросити. - Так?
«Бейоглуспор» шукає гравця, так?
Можеш поговорити з паном Ґюндюзом?
Думаєш, візьмемо тебе, острівний гравцю?
Наче могутній Ґюндюз Килич стане за тебе ручатися.
Так. Іди далі подавай м'яч на стадіоні «Таксим», добре?
- Острівний гравцю. - Що?
Він тебе не хоче. Не наполягай.
Брате, для тебе є й інші команди.
До біса його.
Але якщо ти хочеш поїхати,
взуй мої нові шкіряні черевики. Покажи їм справжнього футболіста.
Дякую, Димітрію.
Не зважай на брата.
Ввечері не спізнюйся.
- Не смій спізнюватися. - До вечора.
Не смій.
СТАДІОН «ТАКСИМ»
Дядьку Зіє!
Мав же бути товариський матч.
Спершу відхекайся.
- Не кажіть, що його скасували. - Ні.
Вони готуються всередині, синку.
А Маестро Хакки? Він теж тут, так?
Виходять.
- Ходімо, хлопці! - Ходімо!
Не вдягай синю. Ця тобі більше личить.
Ті все одно вийшли з моди. Я казала тобі їх позбутися.
Ох, Айтен, жодна з них не годиться.
Хочу сьогодні бути красунею для Лефтера.
Не дай йому втекти. Не відкривай свого гравця.
- Я тут. - Зараз! Бий!
Легше, друже! Це фол.
Шакіре! Не будь змією!
Змією? Знай своє місце.
А якщо ні?
- Думай, що кажеш. - Сам думай!
Обережно, бо провчу тебе!
Хлопці, припиніть!
Хлопці, що це з вами? Що це?
Шакіре, геть з поля.
- Капітане, будь ласка... - Іди геть, Шакіре!
Але, капітане...
Хай цей теж іде, щоб справедливо.
Так не можна грати.
- Хлопці! - Заспокойся.
Заспокойся.
Послухайте.
Їй-богу, усіх вас виганяю,
наберу хлопців з вулиці і гратиму з ними.
Юначе, іди сюди.
Так, ти.
- Я? - Ти.
Хочеш довіку м'яч закидати? Іди.
Я вже в команді островів А.
Чудово. Іди сюди.
- Я? - Ти, хлопче!
Шакіре, зніми футболку і віддай йому.
- Ти граєш. - Капітане...
Шакіре, годі! Дай її йому!
- Вибач, Шакіре. - Він не гратиме.
Ти! Віддай футболку Шакіру.
Тепер ти в іншій команді.
У них взуття, як лопати. Тобі не підійдуть.
Запасних теж немає.
Я звик, не хвилюйтеся.
- Можеш грати у цих? - Можу.
Тоді готуйся, чемпіоне.
Усі по місцях. Граємо далі! Граємо чесно!
Усе. Я не можу сьогодні піти.
Дай сюди.
Як справжня ікона моди, сонце, я живу заради таких моментів.
Цікаво, що тобі хоче сказати Лефтер.
Мабуть, зараз репетирує промову.
Якщо ти так нервуєшся, хтозна, як йому зараз.
- Пасуй! - Сюди!
Гол!
Хлопці. Хлопці, де той хлопець?
Пішов. Ми його не застали.
- Пане Онніку, хвилинку, будь ласка. - Так, Зіє?
Малий, про якого ви питали, — Лефтер.
Йому було соромно, що забив у присутності Хакки. Він утік.
Дайте мені футболку, Зіє.
Гарного вечора.
- Де Ставріні? - Де ти був?
- Брате... - Зніми.
- Пано, припини. - Хутко.
- Пано! - Що він зробив?
Скажіть, щоб не брав мій одяг. Ще й сховав його.
- Де ти був? - Не треба.
Покидьку!
Брате!
- Свиня. - Годі вже.
Такий злий.
Ого, Селіме. Ви двоє такі модні.
А в тебе жахливий вигляд. Димітрію, глянь на нього.
Тут тхне.
Тут тхне...
Рибою.
Тут тхне піжончиком з приватної школи.
Це від вас, мабуть? Напевно.
Розпатякався. Ти так думаєш, іранцю?
Димітрію.
Знаєш що?
Твій дорогий одеколон і мій рибний запах ідеально пасуватимуть.
Іди сюди. Треба поквитатись.
Ти дуже гарна.
Ти теж дуже гарний.
Бракує слів, щоб описати спокій у моїй душі.
Ти ж наче збирався щось мені сказати.
Зустрінемося позаду?
Я не обіцяю.
Може, зараз скажеш?
- А треба? - Ага.
Якби одного дня я попросив тебе розділити зі мною життя, ти б погодилась?
Ось, сказав.
Звісно, якщо хочеш.
Дякую за танець.
Ти не відповіла.
Айтен!
Що сталося? Ти сама не своя.
Лефтер сказав щось погане? Кажи. Я відірву йому голову.
Ні. Розумієш, Айтен...
Він спитав...
«Якби я попросив тебе розділити зі мною життя, ти б погодилась?»
Я не зовсім розумію, що це означає.
- Що це означає? - Він фактично тобі освідчився.
Лефтере.
Я обміркувала пропозицію.
Це...
- Власне... - Ти не хочеш. Ясно.
Лефтере.
Я не лише розділю твоє життя, а й усе, що поза ним.
Скажи ще раз.
Я розділю твоє життя і все, що поза ним.
Коли тільки захочеш, якщо хочеш.
Але...
Коли одружимося, треба щось робити з рибним смородом.
Айтен! Лефтере!
Маестро Хакки шукає Лефтера!
А мене днями шукав Мюзеєн Сенар.
Облиш, Іхсане.
Іхсане?
Лефтере! Тут Маестро Хакки, шукає Лефтера!
Питав, де ти, але я не дав йому твоєї адреси.
Про що ти торочиш?
Кажу, Маестро Хакки тебе шукає!
Маестро Хакки шукає Лефтера!
Лефтере.
Ми зареєструємо тебе старшим. Це просто.
Якщо гратимеш в нас.
Хай тебе Бог благословить.
Гарно ти їх обійшов, зліва, справа. Правду кажу?
Твої ноги просто подарунок.
Ну ж бо, сідай.
Кажуть Паніні з «Бейоглуспор» — це твій старший брат.
Несамовитий гравець.
Так, це мій старший брат.
Маю надію, він не проти, що ти підеш у вірменську команду.
Греку важко знайти місце у вірменській команді.
Пане, ми у нашій сім'ї не дискримінуємо.
Тобто ми...
- Ось, бери. Набивай кишені. - Але, звичайно...
Зараз їх важко знайти.
Я не можу відповісти, поки батька не спитаю.
Набивай кишені. Бери.
- Звісно. - Будь ласка.
Хай він благословить.
Але деякий час ти не зможеш їздити на острів.
Не можна відволікатися.
Годі тобі. Не лякай дитину.
Синку, ти не слухай.
Так, якийсь час будеш далеко від дому.
Але ж ти будуватимеш своє майбутнє.
Так? Дивись на це так.
«Велика трійця» не відпустить такого тренованого юнака.
А Хакки? Як думаєш, чому Хакки їздив на острів?
То ти вже вирішив?
Отже, я залишуся без тебе.
Без мене?
Моя квіточко.
До мене на поромі буде один рейс.
Та й яка різниця, якщо серце своє я залишу тут?
Не треба. Будь ласка.
Я ніколи не стану на заваді твоїм мріям.
Цікаво, як мені переконати батька.
Мені платитимуть зарплату.
Сказали, я дуже здібний.
Якщо дозволите, я хотів би погодитися.
Просиш дозволу?
У мене?
Мені доведеться трохи побути в Стамбулі.
Ти завжди був упертим. І не змінився.
Я теж не змінився.
Мій син мав стати професором, але не став.
Таке життя.
Ну, якщо...
Якщо я поїду, я не зможу тобі допомагати.
А ти хіба був тут?
Мені ніхто не треба, тим паче твої заробітки.
Будь справжнім чоловіком і гідною людиною. Мені більше нічого тобі сказати.
А зараз дай мені спокій.
Гаразд, тату.
Бог у поміч, синку.
Лефтер попрощався з усіма, крім його найближчого друга.
- Пане Хасане. - Слухаю, пане?
Не бажаєте долучитися? Ваш внесок буде дуже корисним.
Ні, як я можу?
Приєднуйтеся, пане Хасане. Прошу, сідайте до нас.
Халіте, мій найближчий друг ніколи не ходив на мої матчі.
Обов'язково запишіть.
Мабуть, у вас із паном Хасаном були розбіжності.
Скажу так, пане Халіте.
Знаєте, як протилежності доповнюють одна одну?
Саме так у нас із Лефтером.
Однак його впертість часто мене лякала.
І досі лякає.
І нарешті я здійснив свою мрію.
Але на лаві запасних.
Не біжи! Пригальмуй!
- Це ж фол! - Фол! Арбітре, ну ж бо!
Лефтер! Випустіть Лефтера!
- Сідай! - Пане Асиме!
- Пане Асиме... - Арбітре!
Слухай. Не тримай м'яч надто довго.
Часто пасуй. Чув? Створюй гольові моменти.
Не бійся. Іди туди. Іди за м'ячем.
Не підведи мене, чемпіоне.
Не хвилюйся за Асима. Я розберуся.
Давай. Давай, хлопче.
Давай, сміливіше. Іди.
Кінець першого тайму!
Давай!
Не бачиш, він відкритий?
Облиште! Арбітре!
Це було занадто.
- Це точно фол! - Не плутайся під ногами, щуре!
Що таке, арбітре?
Ну ж бо, Лефтере. Сміливіше. Заходь туди.
Гол!
Бачили?
Боже всемогутній!
Молодець, Онніку. Браво.
Ти знову зірвав джекпот.
Лефтере! Молодець, синку!
Два місяці.
ДВА МІСЯЦІ ПО ТОМУ
Нарешті в мене були гроші.
Я так радів, що можу допомогти сім'ї.
Хіба ж не гарні?
Лефтері му!
Усе таке чудове.
Така краса.
Відкрий подарунок.
Ой, Лефтері му.
- Тобі подобається? - Я в захваті.
- Носи, коли захочеш. - Дякую.
- Татові не сподобалася сорочка. - Помиляєшся.
Піду гляну, як він там.
РОСІЯНИ ЗАХОПЛЮЮТЬ НІМЕЦЬКУ БАЗУ
Тату.
Не думай, що це лихо, що зветься війною, не знайде тебе,
де б ти не був.
Коли душа йде, вона йде і з твого життя.
Порядок міняється.
Іде з твого життя.
Все йде і йде.
Ніколи не зупиняється.
Усі бояться податку.
А якщо і по нас прийдуть, тату?
- Таких, як ми, не чіпатимуть. - Чому?
Бо з бідного Хрісто нічого взяти.
Хрісто! Арґіро!
Вони вдерлися додому до людей! Швидше!
Хоч наша країна відчула виклики Другої світової війни,
забезпечення військових і громадян захищене.
Щоб захистити народ і тих, хто має фіксований дохід,
урядом Великих національних зборів
було одноголосно прийнято
Закон про податок на багатство, який передбачає одноразовий податок
на прибуток власників активів і людей з доходом.
Списки податків вивішують у Стамбулі та інших провінціях...
Димітрію!
Лефтере.
Згідно з рішенням комітету
люди у списку повинні виплатити податки у повному розмірі...
Бувай, Лефтері му.
Друже мій.
Лефтере!
Я багато днів не міг спати. Не міг заглушити голос совісті.
Я мусив щось робити.
Моє найбільше бажання —
щоб ти прийняла це як нашу обручку.
- Мамо! - Лефтері му.
- Мамо! - Мамо!
З ним щось сталося. Я просто знаю. Я таке відчуваю.
Іхсане!
Де Лефтер?
- Лефтер пішов в армію! - Іхсане!
Він пішов в армію!
Спокійно! Увага! Іхсане, увага!
Ефтиміє! Пано!
- Ставріні! - Він не казав, щоб вас не засмутити.
І мені наказав мовчати. Я хотіла прийти раніше.
Ну...
Лефтер у дитинстві головою вдарився.
Ось чому він зараз такий.
Інакше чого б він пішов, не сказавши мені, так?
Я знаю, що справа в іншому.
Йому було шкода тих, хто поїхав.
Він тікає, коли йому сумно.
І, звісно, батьківщина для нього понад усе.
Арґіро?
Хрісто! Лефтер втік до армії.
Радий за нього.
Краще хай тримає зброю за країну, ніж за м'ячем бігає.
- Ефтиміє! - Тихо, мамо.
На щастя, мій командир був футбольним фанатом.
З командою, яку я зібрав для нього,
ми перемагали в усіх турнірах між військовими у Діярбакирі
чотири роки поспіль.
Тому у Діярбакирі завжди мене пам'ятатимуть,
і тому я завжди пам'ятатиму їх.
Деякі люди у його відділенні йому не вірили,
бо перш ніж піти служити, він от-от мав почати заробляти.
І зневажали, бо був греком.
Хасане, хай там що,
залишмо це між нами, добре?
Але мої пригоди солдата привели мене до моєї любові.
Мої успіхи в армії
потрапили у газети і привернули увагу «Фенербахче».
Коли повернувся, мене покликали на відбір.
Я ніколи не забуду того ранку.
Мене лише на відбір покликали. Ще нічого не вирішено.
Ні, я впевнена, в тебе вийде.
Непокоюся за тата. Тепер він всю роботу має робити сам.
Сподіваймося на краще.
Доброго ранку, тату.
Доброго ранку. Доброго ранку, сонечко.
Доброго ранку, батьку.
Ідеш кудись, тату?
Так. Прогуляюся.
Але лікар сказав відпочивати вдома.
Перекажи лікарю мої вітання.
Гаразд, тату.
КУБОК ГЕН. ГАРІНҐТОНА ФЕНЕРБАХЧЕ 2 - ЗБІРНА ГВАРДІЇ 1
СПОРТИВНИЙ КЛУБ «ФЕНЕРБАХЧЕ». 1907 РІК
Давай.
Давай, давай.
Молодець. Обходь його.
Приведи новенького.
Нападник, правий фланг.
Так, пане.
Лефтере.
Правий фланг, проти морпіха Каміля.
Тренер каже, щоб не геройствував. Покажи, на що здатний.
Давайте!
До справи!
Давай!
Маневруй.
Давай. Ходи сюди, малий.
Легше, Камілю!
Отак!
Це було бездоганно!
Веди хлопця до мене в кабінет.
Ласкаво просимо, Лефтере.
Дякую, пане.
Сідай.
Не люблю ходити околяса.
Ми поговорили з тренером Молнаром.
Хочемо, щоб ти грав за «Фенербахче».
Чув, тобі дзвонили з «Бешикташу».
Розглядаєш їх?
Не зміг, якби й хотів, пане. Там грає Маестро Хакки.
То й що?
У мене поруч з ним руки й ноги плуталися б.
Я не можу з ним зрівнятися.
Хай там як, краще гратиму у вас.
Бо...
«Фенербахче» — моя найбільша мрія.
У такому разі кажи свої умови. Які вони?
Я нічого не хочу.
Лише...
Сказали, що лікування і ліки мого тата коштуватимуть 200 лір.
Я не мав грошей.
Синку.
Кажу від свого імені і від імені спортивного клубу «Фенербахче».
Ми оплатимо лікування твого батька. Не хвилюйся.
Просто скажи, що вирішив.
Я поверну весь борг сповна.
Честю клянуся.
Відтепер я житиму заради «Фенербахче».
СТАДІОН «ІНЬОНЮ»
Любі слухачі, говорить Ешреф Шефік.
Сьогодні я на стадіоні «Іньоню», який вщент заповнений фанатами.
За хвилину у герці зітнуться два гіганти.
Тримайся лівого флангу. Будь в центрі, добре? Обороняйся!
Обидві команди, чиї фанати розмахують жовто-синіми і жовто-червоними прапорами,
крокують до центрального кола на церемонію відкриття.
Хай живе, хай живе Хай живе «Фенербахче»!
Троє арбітрів займають місця біля центральної лінії на церемонії.
Команди вітають уболівальників.
Тричі за турецький футбол.
Дяка! Дяка! Дяка!
Після церемонії команди займають позиції.
Тренер Молнар додав нового гравця «Фенербахче»
Лефтера Кючюкандоньядіса лише сьогодні.
Фанати з нетерпінням чекають, щоб Лефтер продемонстрував свої вміння.
«Фенербахче» починає матч зі свистком.
Селахаттін знаходить Лефтера.
Лефтер прокидає м'яч між ногами. Іде далі.
Вперед, Лефтере!
Продовжуй, Лефтере!
Обходить і другого суперника!
Лефтер обходить їх одного за одним. Неймовірно.
Лефтер...
Лефтер наближається до штрафного майданчика.
Обманний рух.
Минає останнього захисника!
Удар!
М'яч у сітці.
Гол!
«Фенербахче» веде один-нуль.
Гол, старий!
Гол!
Неймовірний гол, любі слухачі!
Лефтеру книгу дай-дай!
Свій гол запише хай-хай!
Лефтеру книгу...
Фанати скандують: «Лефтеру книгу дай, свій гол запише хай!»
Лефтеру книгу дай-дай Свій гол запише хай-хай!
«КОМАНДА МОЛНАРА» ПОТУЖНО ПОЧИНАЄ СЕЗОН ЗАСЯЯЛА ЗІРКА ЛЕФТЕРА
Навіс справа, Лефтер забиває головою!
Це гол.
Просто Лефтер!
«ЖОВТІ КАНАРКИ» В УДАРІ
Удар справа. Лефтер забиває.
Гол! Він у сітці.
Вишуканий гол від Лефтера.
Тренер Молнар наголосив після гри, що задоволений...
Лефтер б'є ще раз!
М'яч торкається стійки.
Лефтер б'є по землі, любі слухачі.
Гол-машина «Фенербахче».
По голу від Лефтера і Халіта.
Лефтер б'є!
Знову забиває!
Команда піднімає Лефтера на плечі. Він здобув перемогу.
«Фенербахче» забиває приголомшливі сім голів.
Своєю історичною перемогою жовто-сині б'ють сезонний рекорд.
Лефтер робить обманні рухи, б'є і забиває. Гол.
Це Лефтер!
Неймовірна спроба Лефтера!
Гол Лефтера!
«Фенербахче» — чемпіон.
Жовто-сині святкують восьмий чемпіонський титул.
Хай живе, хай живе Хай живе «Фенербахче»!
«ФЕНЕРБАХЧЕ» — ЧЕМПІОН! «ЖОВТО-СИНІ» СВЯТКУЮТЬ ВОСЬМИЙ
Він не може говорити.
Лікарі дають, може, один день.
Отак і сказали: «Може, один день».
- Мамо, як він? - До завтра може не дожити.
Тату.
Тату, ти чув? У «Фенербахче» від мене в захваті.
Уся команда.
«Ти надто одержимий досконалістю, Лефтере».
Сказав тренер Молнар.
А я йому: «Це в мене від батька, тренере».
У мене для тебе чудові новини.
Твого сина Лефтера
взяли до національної збірної.
Пам'ятаєш, ти мені казав,
що я тобі не потрібен?
Але ти мені дуже потрібен, тату.
Мій любий тату.
Я так тебе люблю, тату.
Я люблю тебе більше за життя.
Одужуй, добре?
Я знаю, який ти буваєш впертий.
Роби, що хочеш, але...
буде чудово, якщо ти одужаєш.
Щоб знову міг мене шпетити.
«Не можна бути чоловіком, який бігає за м'ячем».
Що скажеш, тату?
Там лежав великий Хрісто.
Мій любий батько помер того ранку.
Це був день, коли Лефтер виріс.
Його дитинство скінчилося.
Ставро.
А це не забагато лише на три дні?
Мій чоловік має завжди бути охайним і чистим,
коли зустрічає свою любов.
Яку це любов?
Шкіряний м'яч.
Футбол — твоя перша любов.
А я погодилася бути другою.
Цікаво, чи не роблю я помилку.
Може, дарма допомагаю тобі бути таким гарним?
І що, як я буду гарним?
Ану кажи.
Що буде, якщо я буду гарним?
Усі дивляться на тебе.
Не зважай на них.
Ти моє перше кохання.
І будеш моїм останнім.
Лефтере! Лефтере!
Шановні слухачі,
наша збірна сьогодні летить до Афін на товариський матч проти Греції.
Гаряча тема обговорень в Афінах перед грою —
що наш гравець Лефтер Кючюкандоньядіс
вперше одягне національну форму проти Греції.
- Корабель забрав Лефтера! - Іхсане, пусти.
Великий корабель забрав Лефтера!
Синочку мій.
Мамо, не треба було турбуватися. Що це таке?
Нема кращих страв за мамині.
Я додала багато патоки, щоб ти швидше бігав.
Ми всі тобою пишаємось.
Бережи себе там, гаразд?
АФІНИ
Лефтере! Лефтере, питання. Думаєш, ми виграємо цю гру?
Лефтере!
Збірна Туреччини виграє 3:1.
Голи заб'ємо ми з Фікретом і Шюкрю.
Лефтере, ще кілька...
Матч між Грецією і Туреччиною от-от почнеться.
Уся країна чекає початку гри біля радіоприймачів.
Фу!
Любі слухачі, наша збірна виходить на поле.
Турецьке поріддя!
- Зрадник! - Турецьке поріддя!
Ти не грек!
На полі рішучий протест.
На жаль, жбурляють сторонні предмети.
Такого ми не хочемо бачити.
І ти, по-твоєму, грек? Негідник!
Великий протест проти Лефтера, а не проти нашої збірної.
Це не футбол. Не може бути. Не має бути.
Турецьке поріддя!
Зрадник!
Який з тебе грек?
Турецьке поріддя!
І матч починається зі свистка. На стадіоні великий гуркіт.
Грецькі глядачі постійно протестують
проти нашої команди, особливо нашого гравця Лефтера.
М'яч у Лефтера. Він обходить суперника.
Довгий м'яч Ахмету. Він обходить суперника.
Чудовий навіс! Фікрет контролює м'яч.
Б'є — і м'яч опиняється у сітці, любі слухачі!
Туреччина попереду: один–нуль.
Фікрет пасує Лефтеру.
М'яч знову в Лефтера. Швидкий обманний рух від Лефтера.
Рухається на суперника.
Ще один фінт, але його фолять!
Порушення!
Але арбітр показує грати далі.
Лефтер встає.
М'яч знову у нас.
Я тут!
Лефтер хоче м'яч.
Ісфендіяр.
Довга передача від Ісфендіяра.
Лефтер. Б'є! М'яч у сітці! Гол!
Лефтер Кючюкандоньядіс!
Наш Лефтер у формі з півмісяцем і зіркою забиває свій перший гол
у ворота Греції.
В Афінах з одного боку оплески,
а з другого — безперервні протести.
Збірна Туреччини перемагає з рахунком 3:1
з голами Фікрета, Лефтера та Шюкрю.
Товариський матч між Туреччиною та Грецією
закінчується перемогою Туреччини.
Туреччина перемогла Грецію з рахунком 3:1.
Голи забили Кючюкандоньядіс, Кирджан і Ґюлесін.
НЕПОВАГА ДО ЛЕФТЕРА
НАША ЗБІРНА ОБІГРАЛА ГРЕЦІЮ 3-1
Мамо, погляньте, що сказав Лефтер.
Що таке?
«Я радий, що прислужився своїй країні».
Усе добре, Лефтере?
Так.
«Вороні не місце в трояндовому саду,
а солов'ю — на смітнику».
Так казав мій тато.
То де я зараз?
У рідній країні — грецьке поріддя, тут — турецьке.
Що я тепер?
Поглянь.
Афіни.
Такі подібні до Стамбулу.
Мама нам розповідала.
Я їй не вірив. Вони завжди здавалися різними.
Виявляється,
ми однакові.
- Але... - Лефтере.
Де ти хочеш бути, коли заплющуєш очі?
Отам і є твоє місце.
Пам'ятай.
Гаразд.
- Смачного. - Ласкаво просимо.
Сьогодні наш гість — Манол, мій найбільший послідовник.
Я казав про нього.
- Дуже приємно. - Однак маю додати.
Я його найбільший фанат.
Дуже приємно.
Ласкаво просимо. Раді, що ви прийшли.
Він ще той жартівник.
- Я бачу. - Так.
Ну... Що я казав?
Хасане, я за дуже короткий час став його найближчим другом.
Дуже довгий час... Можна на «ти»?
- Стеж за Хасаном. - Можна.
Я зовсім не проти, але...
ти кажеш, що за дуже короткий час став його найближчим другом.
Я б залюбки послухав подробиці.
Давай.
Він не може забити, не глянувши на мене.
Ні.
Дарма час гаєш.
Хасан не ходить на мої ігри. Не любить футбол.
Не гай часу.
Ну, ти його чув.
Я ніколи не був на його іграх.
Тож він забиває, коли повинен, Маноле.
Це правда.
У нашого Лефтера нові друзі. Треба змиритися, так?
Не хвилюйся. Куди ти, туди й він. Ви найсправжнісінькі друзі.
Підпишуся під твоїми словами, Пано.
Мій любий брате.
Будьмо.
Тож піднімемо келихи
за великого гравця, який терпить навіть освистування,
щоб викластися на повну.
Великий тільки Бог.
Якщо ти про гру з Грецією,
я там представляв свій народ проти свого етносу, ось і все.
Ганьба тим, хто освистував, так?
- Так. - Саме так.
Хтось якось запитав Лефтера.
- Ні. - Почалося.
«Куди ти цілишся, коли б'єш?»
А я що сказав?
«У поперечину».
Його спитали чому.
Лефтер відповів:
«Якщо влучить у поперечину, трибуни скажуть: „А!“
«Якщо трохи вище, вони скажуть: „Ого!“»
«А якщо на п'ять сантиметрів нижче...»
Скажуть: «Гол!»?
Будьмо! За Лефтера!
Смачного, друзі.
Будьмо.
- Маноле. - Лефтер знає про цю байку?
Спитай Манола. Він знає, чи я знаю.
Знаєш.
- Так? - Певна річ.
Напевно. Якщо ти так кажеш.
Мамо!
Лефтері му.
Мамо!
Очисти ісопом мене, і буду я чистий.
Обмий Ти мене і я стану біліший від снігу.
Господня земля, і все, що на ній,
вселенна й мешканці її.
Хай живе пам'ять про неї.
Хай Бог упокоїть її душу.
Ти можеш бути дорослим,
але для матері ти завжди її дитина.
Ми не могли відірвати Лефтера від її могили.
Але життя не зупиняється, коли зупиняєшся ти.
Воно підхоплює тебе і переносить деінде.
Пане президенте, ви відмовляєтеся від успіху.
Іншого пояснення немає.
Це твій обов'язок замінити тих, хто їде, не мій.
Але йдеться про Лефтера, пане.
Лефтер стане нашим першим гравцем, який перейде в інший клуб за контрактом.
Першим.
Сподіваюся, ти знаєш, що це означає для нашої команди і нашої країни.
Пане президенте.
Заходь, Лефтере. Ми чекали на тебе.
Ти, мабуть, уже чув. «Фіорентина» тебе хоче купити.
За великі гроші, звісно. Тридцять п'ять тисяч, якщо точніше.
Я теж був здивований.
Напевно, вони бачили мене у Берліні, на грі з Німеччиною.
- Коли ти хворів? - Так.
Два роки.
Це наче ціле життя.
Я ж кажу, їдьмо разом.
Зараз не можу.
Ти знаєш ситуацію моєї мами.
Спершу треба навести лад.
Я не можу бути далеко від тебе
і від острова.
Завтра скажу, що не поїду. Досить про це.
- Ні, Лефтере. - Забудьмо про це.
Лефтере, не смій.
У тебе немає іншого шляху, крім успіху.
Ти поїдеш заради нас.
Я дуже тебе кохаю.
Любі глядачі, професор турецького футболу,
Лефтер Кючюкандоньядіс, й надалі змушує нас пишатися
чудовою грою за італійську «Фіорентину».
Лефтер, якого італійці називають «Футбольним чарівником»,
не підвів нас і в Європі.
Своїми голами й унікальними рухами
він продовжив здобувати любов фанатів «Фіорентини».
Так захопливо.
Так само йому вдалося забити неймовірний гол
на грі проти «Інтеру» минулого місяця.
Лефтер заб'є! Зараз він заб'є!
Хрісто розізлиться! Лефтер заб'є!
Подивімося на гол Лефтера на записі того матчу.
Під час наступу «Фіорентини» праворуч
м'яч знаходить нашого Лефтера у штрафному майданчику.
Завдяки своїм унікальним маневрам
Лефтер обходить суперників
і забиває!
Лефтер, Лефтер!
ФЛОРЕНЦІЯ
Так, Ніцца попросила в нас Лефтера за рекордну суму.
Чутки правдиві.
Наприкінці сезону ми завершимо деталі контракту.
До кінця року Лефтер буде з нами,
але з наступного сезону носитиме форму Ніцци.
А зараз Лефтер хоче сказати кілька слів.
Дякую.
Добридень.
«Фіорентина» назавжди залишиться
одним з найважливіших етапів у моїй футбольній кар'єрі.
Фанати «Фіорентини», їхня любов і пристрасть до футболу
надзвичайно допомагали мені протягом самотніх днів у Флоренції.
Я ніколи їх не забуду.
Дякую за все.
Оце були дні, еге ж?
Ви вже знаєте, що сталося після Італії.
- Гаразд. Дякую, що прийшли. - Друже.
Ну що? Як я був?
Але ти мене затьмарив.
Такі перлини пам'ятаєш.
Пан Хасан викручує розмову, куди забажає, так?
Тобі не здається, що італійську частину ти прикрасив?
Хай що ти думаєш, тримай це при собі.
Чи то була Франція?
Ти сам не свій, відколи повернувся.
Думаєш, я не бачу?
Бла-бла-бла. На що ти весь день натякаєш?
Я не натякаю. Я прямо питаю.
Що ти приховуєш від нас, від мене?
Нічого. Годі вигадувати.
Лефтере, досить.
Іноді краще не знати, якщо в цьому немає нагальної потреби.
Тому досить.
Навпаки, краще сказати правду, ніж триматися за брехню.
І відколи це в нас секрети один від одного?
Хасане, чому б тобі не стати поетом?
Боягуз.
Що ти сказав?
Кажу, ти боягуз.
Такий боягуз, що й мені не кажеш.
Хасане.
Хасане!
Хай що приховуєш, розберися.
І більше не роби нікому боляче.
ДВА РОКИ ТОМУ
Чарівник Лефтер прийшов!
- Гей. - Ми тебе обожнюємо!
Сі. Це я. Привіт.
Добридень. Дякую.
Що мені тепер казати?
Можна фото з тобою?
Фото? Авжеж.
- Дякую. Гарного дня. - Можна взяти окремі автографи?
Гарного дня.
- Дякую. - Дякую.
Гаразд.
Схоже, сьогодні доведеться роздати багато автографів.
Вітаю з успіхом.
- Можна ваше ім'я? - Мері.
Приємно познайомитися, Мері.
Я щасливий і здивований зустріти когось, хто говорить моєю мовою.
Ви живете в Італії?
Ні. Працюю у видавництві у Стамбулі.
Я тут у відрядженні.
Може, посидимо трохи? Дозвольте запросити вас на чашку кави.
- Прошу. - Дякую.
Сюди, будь ласка.
Будьмо.
Мері, зайди, будь ласка.
Може, побудеш, поки дощ не вщухне?
Мері, будь ласка.
Зачини двері.
Він стежив за нами.
Сфотографував. Я не зміг викинути.
Хто?
Дурень, який хоче поширити неправдиві новини.
Стукач якийсь.
Вони чекають, поки я спіткнуся.
А ти, певна річ, злякався.
Злякався? Я не з лякливих.
Що питимеш?
Мені треба йти.
А якщо я попрошу тебе залишитися?
Не треба.
Будь ласка, не треба.
Передчуваю ще одну таємничу промову.
Я мушу йти.
Не можу залишитися.
Я одружений.
Іди геть!
Забирайся!
Лефтере!
Можна взяти автограф? Я велика фанатка.
Звісно.
Прошу.
Дякую.
- Дякую. - Гарного дня.
Це Лефтер!
Хай що приховуєш, розберися.
І більше не роби нікому боляче.
Лефтере?
Усе гаразд?
Усе гаразд. Все добре.
Лефтере!
Ти раніше не курила.
Ти взагалі мені знаєш?
- Хто ти? - Мері, досить.
- Так, Лефтере! Досить. - Я ніколи тобі не брехав.
То ти за це чіпляєшся?
- Хіба це для тебе нічого не означає? - Ні! Не означає.
Щоб очі мої більше тебе не бачили.
Казка скінчилася.
Яка казка? Про що ти?
То була не казка. Між нами все було справжнім.
Ти був такий щасливий з дружиною.
І я бажаю тобі щастя.
Нічого іншого не бажала.
І не буду.
Ти стежиш за мною?
Лише раз прийшла.
Коли ти повернувся.
Я бачив тебе там.
То й що?
Ти показав мені, який ти щасливий.
Певна, тобі полегшало.
Я не нещасний.
Не був нещасним.
До зустрічі з тобою.
- То я тепер винна? - У коханні немає провини.
Годі нісенітниць.
Тоді чому стежила за мною?
Щоб я тебе не бачила! Поводься, як одружений!
Якби я не поводився як одружений чоловік,
давно прийшов би до тебе.
Але знай.
Якби я повернувся в минуле,
я пережив би ті три дні знову.
Пусти.
- Лефтере, пусти. - Припини.
Лефтере.
Мері.
Доброго ранку,
Лефтері му.
Доброго ранку, Мері му.
Ти так міцно спав. Не наважилася будити.
Я голодний як вовк.
Аж зуби чухаються.
Можна тут вкусити? Просто...
СТАДІОН «МІТХАТПАША»
Любі слухачі, вітаю всіх зі стадіону «Мітхатпаша».
З вами Халіт Киванч.
Це гра року.
Метін з одного боку, Лефтер з іншого.
Метіне, я був у захваті від твого голу на грі в Ізмірі.
Мушу визнати, я страшенно заздрив.
Ніколи такого не бачив. Ти король.
Бо ти був там. Лефтер спостерігав. Звісно, я забив.
Твоя команда зробила
вирішальний і безцінний крок, узявши тебе.
З поверненням у Стамбул.
Дякую, Лефтере.
Це те, що ми хочемо бачити, любі глядачі.
Облиш.
Знімок вічної дружби одвічних суперників.
Правда, Басрі?
Джан Барту знову за своє!
Шюкрю!
Давай вже, друже.
Ти прочитав увесь Коран. Давай.
Турґаю, куди мені сьогодні забити?
Займайся своїми справами.
Це і є моя справа. Тому я й запитав.
- Нумо грати! - До справи!
- Ходімо! - Так! Давайте!
Під шалені оплески уболівальників вони разом вітають натовп.
Капітани Фірет і Турґай обмінюються прапорцями.
Гравці на позиціях.
Гра починається зі свистка арбітра.
Ну ж бо. Розійдіться.
«Ґалатасарай» починає наступ у бік моря.
Довгий пас Метіну.
Метін у штрафному майданчику. Шюкрю відбиває.
Як він не забив?
М'яч у Лефтера. Він швидко мчить вперед.
Демонструє майстерність.
Лефтер. Лефтер іде вперед.
Наближається до штрафного майданчика зліва.
Пробиває! Але не влучає.
Турґай повертає м'яч на поле.
М'яч у жовто-червоних.
Пас Метіну.
М'яч у Метіна Октая. Обходить суперника.
Б'є і забиває. Це гол, любі слухачі.
Ти король цієї гри! Некоронований король!
«Ґалатасарай» веде один–нуль.
«Фенербахче» продовжує гру ударом з центру поля.
Пас на Лефтера з лівого флангу. М'яч у нього.
Пасує у штрафний майданчик
до товариша по команді Басрі.
Басрі... отакої!
Басрі сильно травмований.
Страшно поранений.
На поле кличуть медиків.
Гей, Басрі.
- Ти в порядку. - Так.
Схоже, Басрі гратиме далі. Саме так.
Браво, Басрі!
Тепер у «Фенербахче» штрафний удар по воротах у бік газового заводу.
З м'ячем Лефтер.
Турґай ставить «стінку».
Лефтер дивиться на ворота.
Б'є праворуч від Турґая і забиває!
- Гол! - Це гол, любі слухачі.
Гол Лефтера.
Хвилинку.
Арбітр скасовував гол. Гол не зараховано.
Ого! Є серйозні заперечення.
Оскільки свистка арбітра не було,
він наказує повторити штрафний.
З м'ячем знову Лефтер.
Турґай знову ставить «стінку».
Лефтер.
Дивиться на ворота.
І м'яч у сітці! Гол! М'яч у сітці, любі слухачі.
Лефтер Кючюкандоньядіс!
Цього разу він б'є в інший бік, зліва від Турґая у сітку!
Він не просто професор, Він заслужений професор!
Матч закінчився внічию — 1:1
з неймовірними голами Лефтера й Метіна з кожної команди.
- Мері, відпусти двері. - Іди геть, Лефтере. Іди!
- Відпусти! - Іди!
Відпусти двері!
Я не плачу. Не плачу.
Я не плачу.
Нема чого плакати, Мері.
Я не плачу.
- Мері. - Іди, Лефтере!
Будь ласка, сядь. Поговорімо.
Іди геть, довбню!
- Ти розбиваєш мені серце. - Я розбиваю тобі серце?
Серце не так розбивають. А так!
- Опануй себе. - Скільки разів, Лефтере?
- Опануй себе. - Опанувати себе?
Ти встав з-за столу, дивлячись мені у вічі,
і кинув мене саму посеред ресторану.
У якому кошмарі я тут живу?
Мері му, будь ласка.
-«Мері му»? - Прошу.
«Мері му», так? «Моя Мері»! Яка я тобі «твоя»?
Ти кохаєш футбол, а не мене!
А тобі... не можна більше ні в кого закохуватися.
Бо ти понівечиш усе, що стане на заваді твоїй грі, адже так?
Ти верзеш казна-що.
Тепер я все ясно бачу, Лефтере.
Не кажи нічого Ставріні.
Не треба кривдити її задарма.
Метелик живе лише три дні, адже так?
Метелик Мері.
Метелик!
Припини це!
Я мусив.
Я мусив піти, коли побачив журналістів. Ми про це говорили.
Про що ми говорили, Лефтере?
Про те, як ти з'явився, як сніг на голову?
Чи про те, як я знову по-дурному тобі довірилася?
Про що ми говорили, зірко футболу?
Ти не слухаєш.
Я більше нас не ховатиму. Просто сядь. Годі вже. Припини.
Припини.
Я самотня, відколи тебе зустріла.
Я не буду на другому місці.
Хто тебе просив?
Хто казав, що я зможу так жити?
Ми не вистояли проти долі.
Забракло сили.
Ти не сама.
Нам обом забракло сил.
Це єдина правда.
І ти теж маєш робити те, що треба. Ось і все.
Ні! Я нічого не маю робити.
Я не руйнуватиму нікому життя.
- Я не хочу бути винною. - Ти ні в чому не винна.
І знаєш що?
Ти палко кохаєш дружину, Лефтере.
Мері.
Будь ласка.
Тож...
просто йди.
Усе скінчено.
Як справи, хлопці?
Омере, візьми і поділися з друзями.
А ти поведи наречену на вечерю. Завжди тут стричиш.
Дуже дякую вам.
Не лоскочіть мене! Ідіть сюди.
Любі слухачі, маємо перервати музику,
щоб поділитися сумними новинами.
Вночі о 00:04 у Салоніках вибухнула бомба.
Між будинком, де народився великий Ататюрк,
і турецьким консульством.
У домі батька нашої нації розлетілися шибки...
Хто посмів торкнутися будинку Ататюрка?
Бути не може.
Як таке могло статись?
Друзі, підірвали будинок нашого Ататюрка.
- Ми будемо мовчати? - Ні!
- Ганьба! - Залишиться турецьким!
Кіпр турецький, і так буде завжди!
Греки поїдуть, це єдиний шлях!
Греки поїдуть, і це єдиний шлях!
- Смерть грекам! - Смерть грекам!
- Ми піддамося грецькій окупації? - Ні!
- Піддамося грецьким погрозам? - Ні!
Кіпр турецький, і так буде завжди!
Греки поїдуть, це єдиний шлях!
Смерть грекам!
Давай!
Ставро.
Я...
Я маю тобі дещо сказати.
Я давно мав сказати тобі правду.
Пробач мені.
Лефтере, біжіть додому.
- Що сталося, Омере? - Біжіть! Негайно!
Що таке, Омере?
Номер не працює.
Я не можу сидіти тут. Піду перевірю.
Лефтере, може, не варто? Омер був сам не свій.
- Вони заберуться! - І залишиться турецьким!
Кіпр турецький, і так буде завжди!
Жоден не залишиться!
Годі брехати!
Не робіть цього! Не треба!
Смерть грекам!
Що коїться, Лефтере?
Лефтере.
Богородице, прийди на допомогу.
Ось будинок Лефтера!
Богородице, прийди на допомогу.
Люди, ну ж бо!
Ми спустимося у підвал.
Давай!
Тихо! Це будинок Лефтера!
- Але це Лефтер з «Фенербахче»! - Він теж грек!
- Ні! Не робіть цього! - Нумо!
Вперед.
Сюди. Обережно. Ходімо.
- Нічого страшного. - Усе гаразд.
Лефтере.
Ставріні, чекайте тут.
Прошу, чекайте тут.
Благаю.
- Усе гаразд. - Я зараз буду.
- Лефтере. - Будь ласка.
Усе буде добре.
Лефтере.
Тату.
Покидьки! Як ви смієте?
Швидко, ловіть їх! Позаду!
- Ловіть їх! - Лефтере!
Лефтере! Лефтере, це ми! Відчини двері!
Лефтере!
Друже мій.
Усе гаразд.
Заспокойтеся.
Командире.
Усе гаразд, Лефтере?
З нами все добре, командире. Все добре.
Ставріні і діти?
З ними теж все гаразд.
Вони в підвалі.
Вони в порядку.
Можеш назвати їхні імена, Лефтере?
Було надто темно.
Я не розібрав, хто то був. Я не бачив.
Скажи правду, Лефтере.
Я й кажу. Я їх не бачив.
Лефтере.
Як це можливо?
Я їх не бачив, Хасане. Правда.
Лефтере, поглянь на свій дім. Вони були у вашому дворі. Просто скажи.
- Капітане! - Лефтере, Лефтере!
- Що відбувається? - Лефтере!
Ми тут, Професоре! Тебе поранили?
Командире, лишіть це нам. Ми розберемося.
Геть з дороги! Він не зрадник! Це Лефтер!
- Заткніться! Він турок! - Припини, Іхсане.
Іхсане, це не поганці.
Вони з нами.
- Бомби не було. Це брехня. Бомби не було. - Добре.
- Це брехня. - Так.
- Брехня. - Гаразд.
Дім Мустафи Кемаля цілий.
- Так. - Бомби не було.
- Гаразд. - Це брехня. Бомби не було.
Бомби не було. Це все брехня.
Що я маю вам казати?
Дякую вам. Я дуже вдячний.
Прошу, заходьте всі в дім.
Ми побудемо на варті до ранку. Ти йди.
Руло му!
Алікі!
«Мій любий синку.
Мій божевільний синку.
Я сховав листа тут,
бо хотів закінчити те, чого не договорив.
І я молився Богу, що ти знайдеш його у найважчу хвилину.
Сподіваюся, так і сталося.
Я надто хворий. Жити мені лишилося недовго.
Пам'ятаєш, як я відвертався, коли ти досягав успіхів?
В душі я завжди тобою пишався.
Так само пишався, як і гнівався.
Якби ти був тут,
я б сказав ще раз: будь справжнім чоловіком і гідною людиною.
Але ти вже справжній чоловік, синку.
І гідна людина.
Ти мій син.
Я відчайдушно хотів одягнути цю сорочку,
але впертий Хрісто в мені не дозволив.
Я огрядний тілом.
На тобі сидітиме краще.
Твій батько, Хрісто Кючюкандоньядіс.
КІПР НАЛЕЖИТЬ ТУРКАМ
Добридень, тітонько.
Ви не знаєте, де Мері? Вона тут?
Мері поїхала, синку.
Як? Куди вона поїхала?
Будь ласка, скажіть щось.
З нею все добре? Куди вона поїхала?
Уранці поїхала в Ізмір.
Але я сподіваюся...
Не хвилюйся. Вона не постраждала.
Маєте її адресу? Можете дати мені?
Ні, не маю.
Будь ласка.
У мене її немає.
Для вас співає наш улюблений Зекі Мюрен.
«Твої очі дають мені жити, але любов до тебе буде моєю смертю».
Хай це буде між нами, Педро. Добре?
Гаразд.
Лефтере!
Любі слухачі, через сильну хуртовину, яка вчора ввечері почалася в Стамбулі,
нашу гру з усесвітньо відомою угорською збірною
перенесли на пізніше.
Тим часом угорську команду розмістять в Ізмірі,
де вона зіграє товариські матчі проти збірної Ізміру.
Вітаю вдома.
Гру знову перенесли.
Навряд чи вона відбудеться до кінця снігопаду.
Краще пізно, ніж ніколи.
Навіщо ти це робиш?
Нащо завдаєш собі клопоту, готуєш, знаючи, що я приїду ситий?
- Це не клопіт. Мені приємно... - Не треба!
Просто не треба.
Досить.
Не роби цього.
Я ситий.
Ти не ситий.
Я знаю, ти задихаєшся без неї.
Ти намагався це приховати.
Але я завжди знала.
Думала, може, це колись закінчиться, поки не побачила ваші фотографії вдвох.
Легше просто змиритися.
Якби хтось почув, мене б засудили.
Але...
Я не знаю іншого шляху.
Ми з тобою виросли разом.
Які фотографії? Ти помиляєшся. Нічого немає...
Досить, Лефтере!
Дай договорю.
Будь ласка.
Ти мучиш себе.
Життя не таке довге, як ти думаєш.
На цьому місці ми вирішили заручитися.
Тут і попрощаймося. Розлучімося.
Ні.
Я не бачуся з нею.
Навіть не знаю, де вона.
Я не бачуся з Мері.
Яка різниця?
Вона у твоєму серці.
Мері.
Отже, так її звуть. Мері.
Хотіла запропонувати пошукати її разом.
Але ти вже знайшов її.
Я не злюся на тебе, Лефтере.
Дванадцятиденний снігопад у Стамбулі нарешті добіг кінця.
Сьогодні угорська команда прилетіла в Стамбул.
Угорська «Золота команда», яку на Заході називають «Чарівними угорцями»,
на чолі з капітаном Пушкашем
розчавили суперників,
забивши 23 голи проти збірних Ізміра й Анкари.
Футбол — твоя перша любов. І я погодилася бути другою.
Ти палко кохаєш свою дружину, Лефтере. Палко кохаєш.
Я не буду на другому місці, Лефтере.
Щоб я тебе більше не бачила.
Турецьке поріддя!
Тут і попрощаймося. Розлучімося.
Є хвилинка для любого друга?
Як ти мене знайшов?
Це було неважко.
Ставріні сказала.
Вона хоче розлучитися.
Любов мого дитинства сказала, що хоче розлучення.
А чого ти чекав? Їй, мабуть, було важко.
Краще б дала мені ляпаса.
Добрячого ляпаса.
Бам! Отак.
Якщо тобі потрібен ляпас, я можу.
Отак, старий.
Ну ж бо.
Такі речі потребують часу.
Ти не злишся на мене, буркотуне?
- Га? - Ще й як.
Ти не уявляєш, але...
це не міняє того факту, що, на жаль, ти частина мого життя.
Люди, які любили мене, за одну ніч від мене відвернулися.
Хлопці, яким я давав кишенькові гроші...
Чи прийняли вони мене?
Чи мій дім знову закидають камінням за першої ж нагоди?
Оце головоломка.
Хіба ти не казав, що таке буває в кожному суспільстві?
- Хіба ні? - Ні.
То казав патріотичний син бідного рибалки Хрісто.
І він казатиме це до смерті.
Але я?
Я просто покидьок.
Ставріні все знала.
Давай. Вставай. Підйом.
Лефтере.
Глянь на мене. Іди сюди.
Трохи відпочинь, добре? Опануй себе.
Я побуду з тобою.
І коли завтра ти прокинешся, роби те, що вмієш найкраще.
Лиши запис у книзі.
Хай грецьке поріддя Лефтер
і турецьке поріддя Лефтер удвох зроблять запис у книзі!
І це гол!
Я обернувся на Іхсана.
Ти б не зрозумів, іранцю.
Не зрозумів би.
Але завтра важливий день. Це ж я правильно зрозумів?
Так.
Пам'ятаєш свою улюблену форму?
Одягни її.
Іди на поле і роби, що любиш найбільше.
Грай у футбол.
І покажи світу, як треба грати, грецький хлопчику.
Любі слухачі, ось і ми.
Сьогодні найважливіша гра в історії національного футболу.
На стадіоні «Мітхатпаша» величезний натовп.
Уболівальники, які з учорашнього вечора чекали біля воріт попри зимовий холод,
зараз на місцях, чекають прибуття нашої національної збірної.
Час оголосити стартовий склад для преси.
Тренере, часу достатньо. Може, почекаємо ще трохи?
Якщо він не тут, мабуть, на смертному ложі.
Знаю. Але в нас обмаль часу.
Шановні слухачі, наш стартовий склад ще не оголошено.
Але наш прогноз такий. Початковий склад нашої збірної:
Турґай, Алі Бератликіль Ахмет Берман, Бетонний Мустафа,
Наджі, Нусрет, Ісфендіяр, Джошкун Озари, Кадрі,
Метін Октай і Лефтер Кючюкандоньядіс.
Лефтера досі немає. Повірити не можу.
Дайте пресі стартовий склад.
Метіне.
Ми у цьому разом, брате?
Брате, ще питаєш? Без сумніву.
Але після гри дам тобі чортів.
Спершу Лефтер і Метін дадуть чортів угорській обороні.
- Гаразд, брате. - Ходімо!
Туреччина!
Наша збірна виходить на поле під потужні вітання.
Сьогодні вони зустрінуться з Угорщиною, командою номер один у світі,
і її легендарним капітаном Пушкашем.
Туреччина!
Команди вітають глядачів.
Туреччина!
Усе готово до матчу.
Пушкаш прийшов у центр, щоб почати матч.
Угорці починають гру.
Одразу переходять у наступ.
Цибор швидко заходить з лівого флангу.
Пас знаменитому Пушкашу. Наджі марно намагається перехопити.
Пушкаш у штрафному майданчику. Потужний удар!
Турґай! Молодець, Турґаю! Неймовірний стрибок воротаря. Браво!
Прийняв на груди.
Турґай виконує довге вкидання.
М'яч в Ісфендіяра. Лантош його блокує.
Той обходить. Мчить правим флангом.
- Ісфендіяре! - Ісфендіяр робить навіс.
Лефтер заходить зліва. Удар з льоту!
Гол!
Лефтер забиває!
Туреччина попереду: один–нуль.
«Мітхатпаша» шаленіє, любі слухачі!
Сорок перша хвилина матчу.
Довга передача Лефтеру.
Він обходить суперника.
Давай, Лефтере!
Жорсткий підкат. Це пенальті!
Лефтер на землі, корчиться від болю.
Гравці й глядачі стривожені.
На поле виходять медики.
- Лефтере, усе гаразд? - Усе гаразд.
Лефтер каже, що може грати.
Ходімо!
Лефтер встає під бурхливі аплодисменти.
Кладе м'яч на білу точку.
Відступає.
Натовп не тямиться від хвилювання.
Усі затамували подих.
Він б'є й забиває!
Гол! Лефтер забиває вдруге, рахунок уже два–нуль!
Наша збірна ураганом увірвалася в другий тайм.
Метін просить м'яч.
Він б'є й забиває!
Гол! Метін Октай!
- Брате! - Брате!
- Ми зробили це! - Так, брате!
Метін Октай забиває третій гол: три–нуль!
Туреччина!
І арбітр дає фінальний свисток.
Попри гол Пушкаша на останній хвилині, ми перемагаємо з рахунком 3:1
з двома голами Лефтера і одним — Метіна.
«Мітхатпаша» вибухає, любі слухачі.
Ця перемога буде вписана золотими літерами в історії нашого футболу, любі слухачі.
- Браво капітане. - Браво, Метіне.
- Молодець, Метіне. - Дякую.
Де Лефтер?
ЗБІРНА ТУРЕЧЧИНИ ПЕРЕМОГЛА В УГОРЩИНИ 3–1
ІЗМІР НАСЕЛЕННЯ: 910 496, ВИСОТА: 2
Я йду! Хвилинку!
Ти щойно допив пляшечку, Лефтере.
Лефтере, синку, чекай.
Чому ти нічого не сказала, Мері му?
Я не могла народити в Стамбулі.
Бо якби залишилася...
побігла б до тебе.
Ходи до мене.
Ходи.
Лефтер, га?
Ви більше не будете самі. Ми разом повертаємося у Стамбул.
П'ЯТЬ РОКІВ ПО ТОМУ
Це не кохання.
Мері му, будь ласка.
Дарма ми повернулися з Ізміра.
Тобі все так легко!
Це не та Мері, яку я знаю.
Ні, це і є Мері, Лефтере!
Можна тебе востаннє обійняти?
Я так втомилася.
Я теж.
Забирайся нарешті.
Наш син не може рости отак.
Не можна так з ним.
Він і мій син також!
Приймеш мого сина на літо,
а мене — назавжди?
Сніданок готовий. Заходьте.
- Тату! - Тату!
Алікі! Руло му!
- Тату! - Ти так вимахала!
Іди сюди.
Я скучив за вами. Цього разу вирішив зустрітися тут.
Отже, ти залишишся з нами? Назавжди?
Тату, можеш спочивати спокійно.
Я дотримав слова.
ХРІСТОФІС КЮЧЮКАНДОНЬЯДІС
ДЕПАРТАМЕНТ ОСВІТИ ДИПЛОМ ПОЧАТКОВОЇ ШКОЛИ
Справжнім професором я не став.
Але твого сина називають Професором.
Мені вже 39 років.
Час безжальний до мене,
як і до всіх.
Я більше не можу контролювати м'яч так, як хочу.
Але вже...
прийшов час, тату.
Любі слухачі, вітаю вас усіх зі стадіону «Мітхатпаша».
Сьогодні вперше в історії турецького футболу
гравець проводить ювілейний матч.
Наш Професор, Лефтер,
сьогодні прощається з футболом.
Професоре! Професоре!
Він відіграв 615 ігор у формі «Фенербахче»
і 50 матчів за збірну.
Загалом він забив 445 голів.
Ми зі сльозами прощаємося з Лефтером
разом з уболівальниками на стадіоні і радіослухачами.
Професора турецького футболу
підіймають на плечі гравці «Фенербахче» і «Бешикташа».
Хрісто, ти дивишся? Ти бачиш це, Хрісто?
Лефтере!
Ти довго чекав, мій друже.
Лефтеру книгу дай-дай! Свій гол запише хай-хай!
Під класичні слова —
«Лефтеру книгу дай-дай! Свій гол запише хай-хай!» —
він став незабутньою зіркою турецького футболу.
Професоре футболу,
Лефтере Кючюкандоньядісе,
нам тебе страшенно бракуватиме,
і ми ніколи тебе не забудемо.
Переклад субтитрів: Надія Сисюк