Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
MOŽ, KI JE VIDEL MEDVEDA, KI JE VIDEL ČLOVEKA
''Zgodba je izmišljena. Podobnost z resničnimi osebami ni čudna,
ker so nekatere od njih res obstajale. Nekatere pa še vedno obstajajo.''
V imenu Očeta in Sina in Svetega duha...
Zbogom, Joseph!
''Res sem imel rad Josepha.
Nenehno je padal.
To je moj prijatelj, moj prijatelj Grégoire.
Všeč mi je, ampak včasih je raztresen.
Ribič je. Napol profesionalen.''
Joseph, ko si bil še majhen,
si bil zelo majhen.
Sanjal si, da boš džokej. Skočil si na vse.
Najprej na psa,
nato na kozo in potem na osla.
Ker si bil vztrajen,
si na koncu te sanje uresničil.
Joseph, vedno si nam govoril...
Vedno si nam govoril...
Vedno si govoril:
''Ko zajahaš konja, veš, da boš prej ali slej razjahal.''
To se je v tvojem primeru zgodilo zelo hitro.
Nato pa...
Predvčerajšnjim v Deauvillu.
Pri tretji oviri si bil v veliki prednosti.
Toda brez konja. Ni hotel skočiti.
Vodeni jarek je bil preglobok, zato si se utopil.
Prosim vas.
''Ta velikan je moj oče, Nanosh.
Zanima se za avtomobile. In zapore.
To so njegove stranke.
Včasih ga ni več tednov.
Mama pravi, da veliko dela.
To je moj brat Pope.
Vedno se smehlja. Kdo ve, zakaj.
Ena, dve...
Kot sem rekel, Joseph ves čas pada.
Zame pravijo, da sem poseben.
Tako so socialni delavci rekli očetu
pred krvavenjem iz nosu.''
Asparagus? -Asperger!
Tu ima asparagus v nosu.
Kaj pa ta tepec ve?
''Oče je kriv za veliko krvavih nosov.''
Oprostite...
"Tintin je hotel biti vojaški pilot.''
To je moj!
Očitno je padel, ko sem se nagnil.
''Vendar ni znal brati.
In tako je postal brezposeln. Čaka upokojitev.''
Halo? Kdo je to?
Koliko kapitanov, koliko mornarjev
pluje proti oddaljenim obalam?
Koliko jih bo življenje tej gostilni dalo?
Koliko jih je podleglo tragični usodi
in se v črni noči pod ta šank zvrnilo?
Na Josepha!
Samo pogumno! Obala je blizu!
In njene kleti!
Ko mornarja zgrabi sila,
kjerkoli že obala je,
mora se olajšati in se trdno držati,
da ga plima ne potopi!
Drži se za vrv, mornar,
če hočeš spet kopno videti!
Kaj delaš?
Poslušam drevo. Nekaj mi pripoveduje.
Pripoveduje ti?
O čem?
Pravi, da ga je strah.
Česa? -Da ga bodo posekali. Kot njegovega prijatelja.
Pridi.
Peljal te bom domov.
Danes je tvoj dan, Ronsard.
Dan potisne noč,
toda noč, temna,
potiska dan, ki sijočo senco prinaša.
Razmislila sem!
Ne moreš prevzeti očetovega posla.
Preprosto nisi za to.
In ne moreš biti večno Grégoirejev vajenec.
Me slišiš?
Prišla sem do župana.
Prek sorodnika varnostnika iz Toulousa,
ki je poznal tvojega očeta.
Morda ti najde delo.
Pomisli, Michel. Ti, v mestni upravi.
Poslušaj me!
Poslušam, mama.
Glej me, ko ti govorim.
In nehaj brskati po nosu. -To ni nos, mama.
To je Kupidov lok.
Kdo je zdaj to?
Rimski bog ljubezni.
Upodabljajo ga z lokom in puščico.
Ukrivljena zgornja ustnica je podobna njegovemu loku.
Vrhovi se dotikajo ustnega žleba.
Seveda.
Michel, lahko bi postal državni uradnik. Kaj ni to krasno?
Rad imaš urejenost in čistočo.
Predstavljaj si, da delaš za čiščenje mesta.
To je služba za vse življenje. Sanjsko.
In midva bi bila mirna.
Z očetom ne bova večno tu.
Kaj šele Grégoire! Ni več rosno mlad.
Sylvie! -Že grem!
Michel, izkoristi to priložnost.
Me slišiš?
Kaj sem rekla?
Državna služba, rad imaš čistočo, čiščenje mesta.
Sanjsko.
Ne bova večno tu.
Grégoire ni rosno mlad.
Že grem!
Izkoristi to priložnost.
Kaj bomo?
Uničimo jim vse te neumne jeklene stroje!
Gremo!
Kaj je zdaj?
Anakin!
Je kdo tu?
Dobro jutro.
Danes ne delajo.
Jutri jih bova poklicala.
Ne grem v mestno upravo. -Kam pa?
Po ribe z Grégoirejem. -Po ribe?
V obleki?
Črna obleka izkazuje žalovanje za prijateljem.
Rad sem imel Josepha. Smešen je bil. Nenehno je padal.
No, zdaj ne bo več padal.
Ne gre za to.
Črna obleka kaže temo v srcu.
Toda življenje gre naprej.
Ne muči človeka, ki žaluje.
Prav ima.
Ne muči človeka, ki žaluje.
Vzemi vsaj škornje!
Imaš škornje?
Ne umaži jih.
Glej.
Prinesel sem ti knjigo.
"Mali princ".
To si ti.
Grégoire, boš kmalu umrl?
Tega ne nameravam.
Dobro.
Kaj je državni uslužbenec?
Nekaj, kar ti nikoli ne boš.
Zakaj?
Ker ptica ne sodi v kletko.
Si ti ptica?
Ja.
Že zdavnaj sem zapustil svojo kletko.
Katero kletko?
Poslušaj, pazi na plovec. Ribe prijemljejo.
Kaj, če ne primejo
Potem pa čakaj, da začnejo!
Prekleto!
Zelo lepo.
Med ribolovom se ne blebeta.
Hrup prežene ribe.
Pa še to...
Glej, prijela je.
Res si bil smešen.
Nenehno si padal.
In bil si majhen.
Zdelo se je, da si še daleč.
In zdaj si res daleč.
Imam "ribeye", ramstek, biftek,
zrezek "bazanette"...
Jacquot! Je to "bazanette"?
Kaj pa? -Sem si mislila.
Pridite. -Kaj je?
Poglejte, kako je rožnat.
Daj!
Stopi sem.
Tako, sem.
Pazi zdaj.
Lahko?
Torej?
Ostal sem brez besed.
Zakaj si vse to spravil sem?
Rosie noče, da je v dnevni sobi.
Ljubosumna je.
In zato sem zvečer...
Ne odneha.
Dovolj mi je tega Johnnyja!
Jacquot, takoj se vrni!
Ubogi Joseph.
Moje sožalje.
Hvala, Grégoire. -Bili smo pri njem.
Vseeno želim lep dan.
Gresta tudi vidva po ribe?
Uredila sva se za pomembno dostavo.
Kupi mi zapestnico. -Saj že imaš eno.
Svinja.
En "rosé". -Takoj.
Zakaj ste danes vsi v črnem?
Imam pomembno sporočilo.
Nanosh,
malo moraš upočasniti.
Naj se upokojim? -Ne.
Ne prodajaj avtov, ampak jih popravljaj.
V življenju še nisem prodal ukradenega avta v slabem stanju.
Za princip gre.
To je dobro. -Res je dobro.
Tako ne bi občasno končal v zaporu.
To si dobro povedal.
Zame je zapor kot izobrazba.
Učenje.
Zberemo se, izmenjamo si nasvete...
Nasvete?
Kakšne?
Ne vem, recimo...
Ti pametni ključi.
Danes vsak avto odkleneš v 15 sekundah.
To sem se naučil v zaporu.
Pomisli.
Sranje.
Kakšna kretena.
Ukradla sva policijski avto.
Se ti zdi to smešno?
Dobro.
Plan A.
Kravata.
Klobuk.
Robček.
Greva?
Dober dan, gospoda. -Dan.
Osebno in prometno. -Seveda, takoj.
Ju imaš ti?
Ti ju imaš, oče.
Na pogreb njegovega sina greva.
V takšnih okoliščinah...
Človek se mali zmede...
Tako mlad je bil.
''Ljubljenemu sinu''
Mali Roberto!
Pomisli.
Premlad je bil.
V redu... Naše sožalje.
Toda...
Privežita se. -Ja, seveda.
Pas je pomemben.
Zataknil se je.
V redu je, pojdite.
In srečno.
Srečno tudi vam.
Hvala. -Hvala vam.
Na svidenje. -Tudi vam.
Pohiti!
"Njegovo drevo.
Vsak dan ga obišče.
Vendar nikoli ne govori o njem.
Zato ga tudi jaz ne omenjam.
Vendar vem.''
Otroka, povabila sem vaju, ker gre za izjemen položaj.
Bérénice,
Christos...
Kako naj to povem...
Lepota našega razreda je v bogati zalogi idiotov.
Tako jih je lažje prenesti.
Zbiram jih kot metulje.
Male, velike...
Stare, debele...
Vesele idiote in žalostne.
Ponosne.
Tiste, ki se sramujejo. Ti so redkejši.
Vse obstaja. Nikoli ni dolgčas.
No, nekega dne se človek znajde pred tistim največjim,
neprekosljivim.
Popolna, neodpustljiva neumnost.
Imate v mislih koga konkretnega? -Ne, mislim na vas.
Na vaš kompletni opus.
Ta dar ste pokazali že kot otrok,
zdaj pa ste prekosili moja pričakovanja.
Zadnja revizija podjetja vašega očeta je bila izjemen uspeh.
V rekordnem času ste uničili dosežek, ki ga je gradil vse življenje.
Vsa čast. .Nisem kriv le jaz.
Kje je tvoj mož? -Na razgovoru za službo.
Zaradi svaka je izgubil službo.
Naj zniža svoja pričakovanja.
Ti niti gimnazije nisi končal. -Dovolj!
Razmislila sem. Prodali bomo dvorec Brive, da rešimo to.
Kaj res?
Zakaj pa ne? Nikoli ne gremo tja.
Koliko lahko dobimo zanj?
Neverjetna sta.
Nič ne bo z avtomobilom niti z nakitom.
S to prodajo rešujemo podjetje. ne vaju.
Samo...
Še podpis vajinega očeta potrebujemo.
Christos, tvoja naloga je, da od njega dobiš ta podpis.
Zakaj jaz? -Tebe ima najraje.
Kako pa naj ga najdem?
Že 15 let ga ni. .Najela sem tajno službo.
Kmalu nam bodo sporočili.
Dober tek.
Dobro, pojdiva.
Kor sokol v prostem letu,
ki nosi svoje trpljenje na krilih,
iz Palosa izplujejo mornarji, kapitani,
prevzet od sanj o junaštvu in moči.
Odpravili so se iskat rudo iz zgodb,
ki zori v naročju Cipanga,
medtem ko veter napenja jadra
proti deželam neznanim.
Vsak večer napoveduje navdušenje,
tropska modrina morja vabi,
zlat sij jim prodira v sanje.
Z belega premca gledajo,
kako na tujem nebu rastejo
iz globin morja nove zvezde.
Lepa pesem. To sva midva.
Morda.
Z malo domišljije.
Kaj je bilo to?
Orada.
Takšen del dneva je.
Tepec!
Vidiš, kar jaz vidim? -Vidim.
Torej, sinko...
Samo trenutek.
Dovolj, dragi!
Izvolite, nadaljujte.
Fant, bi rad delal v mesti upravi?
Pogosto tako ponavlja.
Tako vemo, da je razumel vprašanje. Kajne, fant?
Vsaj vemo, da je razumel. Ne, fant?
Čakajte. To ves čas dela?
Ne! Samo pri neznancih.
To je nerodno. Hotel sem ga dati na recepcijo.
On je zelo dojemljiv!
Toda če bo ponavljal vsako vprašanje, ki ga bo slišal,
bo trajalo kar dolgo.
Če ponavlja vsako vprašanje...
Dobro, razumel sem.
V redu, ga bomo dali pa k čiščenju mesta.
To so njegove sanje.
Vse bo čisto.
Še enega, podžupan?
Še enega...
Zdaj moram...
Imam...
Vam bom...
Javil vam bom.
Ja, to je on.
Ne spomnim se, da je bil tako napadalen.
Kam greš, dragi otrok?
Grem nabirat gobe za babico.
Imaš rada babico?
Ja, svojo babico.
Toda zdaj ni čas za gobe.
''Omenil sem, da se zna izgubiti.
Prisoten je, vendar v resnici ni.
Zdaj, veste, ni prisoten.''
''Obljubim ti okus soli na ustnicah.
Ljubkovanje nežno kot med.
Obljubim ti posteljo, okronano z nebom,
rože in čipke za čudovite ljubezenske noči.''
Danes sva zaslužila 1500 evrov.
Super, kajne?
Še malo palčk, Grégoire? -Hvala, Sylvie.
Pa ti, srček?
Jaz ne bom.
Podaj mi 12.
Izvoli.
Pope ni tu?
Ne. Šel je v Nîmes.
Službeno? -Ne, v zapor. Za dva meseca.
Kaj je zagrešil?
Povozil je varnostnika, ki ga ni spustil noter.
Grdo. -Zelo. Skoraj nov avto. -Cel odbijač je treba zamenjati.
Varnostnik naj bi metal ljudi ven, ne pa jih ustavljal zunaj.
Pope bo dobro.
Še en "rosé"? -Lahko.
Dobro bo. Poznam Henrija.
Henrija?
Moj paznik je bil. Zdaj sva prijatelja. A se starava.
V Toulousu.
Si bil v Toulousu? -Šest mesecev. Ni mi bilo všeč.
Grozna hrana. -Slabo vzdušje, pravi.
Saj ga poznaš, če ni hrupa...
Še en mali sendvič? -Hvala.
Najbolje je bilo v Sètu.
V zaporu je kot v restavraciji vse odvisno od kuharja.
Kaj? -Oh, Sète! Tri zvezdice.
To je bilo krasno! -Gurmanska ponudba v zaporu.
Lepo je, ko je družina skupaj.
Razen Michela. Skrbi naju zanj.
Samo bere tiste svoje knjige.
In pospravlja. Brez predaha. In večkrat.
Naj že pospravi nered v svoji glavi.
Kaj je to?
Ne!
Ne, ne! Tega ne boš!
Kaj delaš?
Razkužujem!
Pusti to! Pridi jest!
Veš, pri meni vlada brezhiben nered.
Všeč mi je, da je vse razmetano.
Tako stvari lahko živijo.
Ko je vse pospravljeno, stvari ne opazimo več.
Ne vidimo jih.
Potem so mrtva narava.
Zame je urejena soba kot pokopališče.
Življenje je nered!
Oprosti.
Kam si šla, otrok moj?
Nabiram robide za babico.
Imaš rada babico?
Zelo.
Toda zdaj ni sezona robid!
''Všeč mi je, ko je odsoten.
Takrat se vedno smehlja.''
Dobro jutro. -Ničesar nisva zakrivila.
Zakaj to praviš? -Ker ni ničesar zakrivil. -Aha.
Ko kdo to reče, je gotovo nekaj zakrivil.
Vendar je res. Če bi kaj zakrivil, bi povedal. Ne zna lagati.
To je poseben primer.
Vrnite se domov. Medved je pobegnil iz cirkusa.
Kakšnih 30 km od tu. Zdaj je prišel do nas.
In ko srečaš medveda, zbeži!
Kot ko srečaš policaja.
Zakaj se boji, če ni ničesar zakrivil?
On se boji, čeprav ni kriv.
Njegov oče se boji policije, dedek tudi.
Tudi pradedek se je je bal.
To je genetsko.
Dobro, če je genetsko...
Kaj pomeni genetsko? -Tiho.
Je tu medved?
Ne bojim se te!
Nikar, medved!
Beži! Bum!
Ne dovoli jim, da ubijejo medveda! -Pomiri se!
Dihaj. Pomiri se.
Ne dovoli jim!
Saj veš...
Ta gostilničar je strahopetec.
Enkrat sem ga videl bežati... Bežati pred...
Bežal je pred zajcem.
Kot da je hudič.
In zajec ga je grizel v nogo.
Pokazal ti bom, kako gre zajec...
In gostilničar se je prestrašil.
Tekel je in tekel.
Potem pa...
Ga je zajec ugriznil.
Si dobro?
Bolje sem. -Si bolje?
Ja, a jim ne dovoli, da ubijejo medveda.
Ne bodo ga.
Povem ti.
Obljubiš? -Obljubim.
Gospod!
Pazite, če vas ugrizne zajec, lahko dobite miksomatozo.
O čem govori?
Kdo bi vedel. Vizionar je.
'Za vedno do končne zmage!
Za vedno do končne zmage!
Podnaslove, prosim!
Gregorie, zdaj ti poveljuješ!
Kje so vsi?
Pravo sranje.
In kje so druge?
Kaj pa je to?
Kradeš mi iz hladilnika? Dobro. Sir, med... V redu.
Toda klobase...
Tega pa ne smeš.
Če so hrenovke ali sveže,
to še gre.
Toda dimljene!
To je bogoskrunstvo.
To so bile klobase iz Morteauja!
To me zelo jezi!
Veš, kako dolgo traja, da jih naredijo?
To je nepredstavljivo zapleten postopek.
Človek čisto sam pred sveže zaklano svinjo.
To je recept iz 15. stoletja, fant moj.
In ves ta okus
jim doda dim.
Natančnost popolnega polnjenja, fant, je neopisljiva.
Nekoč so jih imenovali lepotice iz Morteauja.
Zato resno...
Saj nisi vseh sam pojedel?
Toliko bi jih lahko pojedel samo medved, kolikor vem.
Saj jih je.
Medved?
Medved! Ta ne pozna razlike med njimi in hrenovkami.
Nisem vedel, da so iz Morteauja.
Ne gre za to. Medved je nevaren podplatar.
Z eno šapo ti lahko odtrga glavo.
Narezal bi te kot klobaso
Razumeš?
Nočem, da ga ujamejo. Medved ni za v cirkus.
Vidi se, da nikoli nisi bil v kletki
Kam ste namenjeni?
Pa vi?
Več sem med ljudmi, bolj sem osamljen.
Ne vem, kaj naj rečem svetu, ker tudi on ne ve, kaj naj reče meni.
Ljudje me gledajo, kot bi padel z Marsa.
Ti pa ne.
Ti si kot jaz.
Razume me samo moj prijatelj Grégoire.
Tudi on je pogosto duhovno odsoten.
Tam sva.
In takrat nisem več sam.
Ker se enako smejiva.
Ob vseh ostalih mi gre na jok.
Kako je tvoj medved?
Dobro.
Nesel sem mu sadje in oreščke.
Obožuje jih.
In ribe.
Toda najraje ima klobase.
Kako pa služba v mestni upravi?
V mestni upravi?
Ne more biti to.
Ne more biti on.
Grégoire!
On je!
Kaj je zdaj to?
Boljše jegulje še nisem jedel.
Kaj šele tvoj goveji golaž...
Kaj zdaj delajo?
Grégoire, poslušaj,
ko umreš,
če boš to naredil tu, bom poskrbel za vse.
Kot bi za Johnnyja.
Maša, glasba, sprevod...
Vsa vas bo jokala na ''Kako te imam rad''!
Ker te imajo radi!
In za kosilo bom pogostil vse goste
z jagnječjimi kotleti, ki jih imaš rad.
In pečenim grahom.
Gotovo boš zadovoljen.
Rečem ti... -Hvala ti, Jacquot, vendar se mi ne mudi.
Ne, to kar tako povem.
Krasen si.
No, adijo.
Se vidiva jutri.
Ja.
Ne morem verjeti.
Kaj te je prineslo?
Mati.
Ne čudi me. Čustvena duša je.
Izvoli.
Sedi.
Moji prijatelji so bili tu.
Nisem imel časa pospraviti.
Bi kozarec "roséa"?
Boš videl...
Naš je. Izvrsten je.
Da se ohladi.
Kako lahko živiš tu?
Zgradil si imperij. Bil si vizionar.
Prvi si ujel val uvoza lesa iz Amazonije.
Gibal si se v visoki družbi.
No, zdaj pa gledam valove na naši obali
in se družim z mesarjem Jacquotom.
Z mesarjem?
Na zdravje.
Kako gre posel?
Slabo.
Mama ne more več dostojno živeti. -Res?
Podjetje sem vam zapustil pri polnih močeh.
Potopile so nas Jean-Victorojeve traparije.
Kot direktor sem ga opozoril...
Kakorkoli...
To je moj prijatelj Michel.
Je tudi on mesar?
Vidiš? Nisem ponovil.
To je moj sin Christos, dolgo ga nisem videl.
Vseeno sem malo ponovil.
Nič zato, fant moj.
Nič za to, fant moj.
Dolgo sem se vozil, da bi videl očeta...
Očeta.
Tega junaka očarljivega nasmeha
v spremstvu edinega, najdražjega huzarja,
pogumnega in častnega človeka,
ki jaha... -Michel.
Pusti naju sama, prosim. -V redu. -Hvala.
Verjetno si med potjo postal lačen.
Ostalo mi je nekaj jeguljine juhe.
Od predvčerajšnjim je. Odlična.
Samo povohaj.
Oče dežnik
me skriva pred skrbmi.
Oče sončnik,
s katerim se brezbrižno smejim.
Tvoj sin je poseben.
Tu...
Tu tvoj oče.
Nikoli ti nisem pojasnil, zakaj sem pobegnil. Preprosto je.
Ker sem prasec.
Še več, bilo je ekipno delo.
Pomagala sta mi tvoja mati in njen način življenja.
Moral sem obogateti, da bi jo obdržal.
Kot pravi kreten sem sekal gozdove po vsem svetu.
Pomagala pa sta mi tvoja sestra in ti.
Hočeta še en porsche? Pa je šel še en gozd.
Še nekaj od Bulgarija? Pa je šel še en.
Postal sem kralj lesa.
In glavni usranec.
Moral sem oditi.
Drevesa so me naučila ponižnosti. Še posebej eno drevo.
Poznam ga. Objokuje prijatelja, ki ga je posekal izmeček, kot sem jaz.
Če se vrneš,
če spet prideš k meni,
ti ga bom predstavil.
Nikoli ne veš.
Predaj nam črnca! Naš suženj je!
Ne.
Smešen si videti.
Preobleci se.
Grem.
Idiot.
Opa!
Kaj je za večerjo?
Se spomnite ogromnega brancina, ki sem ga kupil... No, ujel.
Tako velik je bil. -Ne, tako.
Prinesel sem celo meter.
Da goljufaš pri balinanju?
Ta tvoj meter? -Ta spreminja dolžino.
Kot elastika je.
Tuji balinčki so vedno dlje.
Tvoji pa bližje.
Tebe potrebujem. Se spomniš tistega brancina?
Trdijo, daje bil takšen.
Ja. Zakaj?
Ni bil tak, ampak tak!
Zanj je bil tak.
Tega nisem rekel. Tolikšen je bil!
Kot da si ga zmeril.
Kaj se je zgodilo, Michel?
Vedno bližje do mu. Našli ga bodo in ubili!
Morava mu pomagati! -Pomiri se!
Ponoči ga bova skrila, ko ga ne bodo iskali.
Takoj morava tja!
Počasi! Nisem star 20 let!
Malo je hladno.
Tintin! -Sprejeto!
So tam policaji?
Preverjam!
Tam!
Zrak je čist.
Grem pogledat.
Pridi.
Glej tiste tepce. Pojma nimajo.
Lep dan. Ste na sprehodu?
Morda se je vaš medved skril kot polh.
Polh?
Ja. Tudi polhi spijo zimsko spanje.
Pomlad je. -Ja.
Ah, zato sem ga videl.
Medveda? -Ne, polha.
Mi iščemo medveda.
Medved je prijazen. Pustite ga pri miru.
Si ga ti videl?
Če bi njega poslušali... Včeraj je v vinogradu videl dva slona.
Dva?
Kje je bil ta medved, fant? -V brlogu. -In kje je to?
Na obali, poleg brega.
Jedel je klobase.
Klobase? -Iz Morteauja.
Dobro. -Veste, kako težko jih je narediti?
Nepredstavljivo. Moški, sam, pred sveže zaklanim prašičem.
Recept iz 15. stoletja. Okus po dimu.
Ta natančnost, s katero pripravi popolno polnilo, fant.
Fant?
Res je natančen.
Pojdimo.
Mislim, ta genetika... -Utihni. -Pridi.
Policija! -Aretirajte jih!
Policija! Roke gor!
Dobro...
Odpravite vso svobodo!
Povsod same žičnate ograje!
Živali tlačimo v kletke!
Pustimo jim, da nas zabavajo, klovni v cirkusu življenja!
Poglejte se! Ne vidite, da so zaprli tudi vas?
Kletke vaših kasarn, oklepnih vozil,
vaših stanovanj, pisarn, glav!
Vsi ste kužki na povodcih in v lepih uniformah,
ki s pendreki mlatite nepridiprave!
In zvečer nazaj v pesjak na večerjo!
Odprite oči!
To ni življenje!
Življenje ni to.
Ni to.
Primite jih!
In poiščite tega medveda!
Medved na sprehod je šel,
zapustil brlog je svoj.
Medved po gozdu se je sprehajal,
nihče ga ni našel.
Medved na sprehod je šel,
zapustil brlog je svoj.
Medved po gozdu se je sprehajal,
nihče ga ni našel.
Dovolj!
Zdravo, Thierry. -Kako je?
Julien! Je žena že rodila? -Še malo.
Si se vrnil?
Prebarvali so stene.
Torej?
Medveda še ni.
Izginil je.
Izpustite jih.
Ne njiju, tiste druge!
Jih boš kar tako izpustil?
In kaj vse so nam rekli! Zakaj, šef?
To je gensko.
Tintin, si videl medveda?
Tam je bil!
Na vrhu Goulotte je!
Dobro, gremo!
Nič se ne boj.
Tako.
Odlično, fant. Rešil si ujetnika.
Kaj je?
Policija je zaprla cesto.
Nisem jih videl.
Voham jih. To je moje delo.
Kaj pa zdaj?
Kombi.
Kaj je njim?
Kombi...
Je ukradel.
Prijeten sprehod.
Dober dan.
Zelo dobro je bilo. -Ja.
Zelo lep dan.
Utrujen, ampak srečen.
Torej...
To je padlo s tovornjaka.
Pomisli, kaj vse pada s teh tovornjakov.
Hvala, prijatelj. -Ni za kaj.
Kot pravi avtor Biblije, čigar imena se zdaj ne spomnim,
vsi smo prah in v prah se povrnemo.
Lahko bi se reklo, da si je naš Grégoire v tem smislu dal duška.
Nič ni ostalo od njega.
Reven med revnimi, skromen med skromnimi.
Nekega dne se je preprosto pojavil.
Iz dežele lakote. -In verjetno žeje.
Živel je v bedni koči,
toda njegova vrata so bila vedno odprta...
Vsakomur.
Še vedno ga vidim, kako...
''Ljubljenemu očetu''
Še nikoli ni nihče gledal lastnega pogreba.
Vem, da to nisem jaz,
vendar me vseeno gane.
Ne glej me tako.
Idejo so mi dala tvoja čistilna sredstva.
Moral sem to narediti.
Vse počistiti.
Veš, fant moj, če ni gozda, ne moreš videti dreves.
To nima smisla.
Jaz razumem.
Jaz ne razumem.
Preteklost nas vedno dohiti.
Čas je, da se soočim z njo.
Veš, ne moreš gledati nazaj, če se obrneš stran.
Ne pozabi tega.
Tudi to ne pomeni ničesar.
Pa pomeni. -Kaj?
Pomeni... Enkrat boš razumel.
Amazoniji hočem pogledati v oči.
Prepozno je, da bi to popravil,
toda rad bi jo prosil, da mi oprosti.
Adijo. -Se bova spet videla?
Veš, da se bova.
Kam si namenjena, otrok moj?
Kaj te briga, starec?
Adijo.
Pospravi to.
Odlično.
Greva se izmuznit ven na pijačo.
Greva ukrast avto?
Ne.
Konec je s tem.
Pridi, sin.
Utihni!
MEDIATRANSLATIONS