Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
U dvorani je gužva svakoga dana.
Treći je dan Svetskog prvenstva.
Iako nisu uvek sva mesta popunjena,
gledaoci su pokazali svoju stručnost
i lično svedoče
14. svetskom prvenstvu
u ritmičkoj gimnastici.
Silvija Justos dobila je 9.30 u vežbi s loptom.
A sada je čeka nastup s poslednjim rekvizitom
na ovom takmičenju, trakom.
Sandra, dođi. Počinje!
OČEVI
Sutra nam se ponovo vraća nestabilno vreme
s pljuskovima mogućim od podneva
koji će popodne ojačati.
Duvaće snažan jugoistočni vetar,
a najviše temperature koje nas očekuju...
Veliki protest održan je juče na ulicama Bilbaa
pod sloganom "Mir sada i uvek."
Predvodili su ga stranačke vođe koji su potpisali Sporazum Ajuria Enea.
Na kraju protesta
predsednik Arzdanca obratio se okupljenima
i pozvao ETA-u da se pridruži pomirenom društvu...
Radnici iz čeličana i njihovi kooperanti u Baskiji
zaustavili su proizvodnju
prvog dana štrajka.
Sindikati se protive ponovnom uvozu...
Smatramo da objašnjenje Ministarstva nije zadovoljavajuće...
PREDGRAÐE BILBAA 1989.
Bio sam onde prošle sedmice
i rekli su mi da ćemo ove godine pozitivno poslovati.
Samo to ne govore iz strateških razloga.
Ne verujete mi?
Kladim se da će za mesec dana zapošljavati.
Katalonče, uživaj u nezaposlenosti.
Nisam siguran.
Devojke, dosta mi je srećki.
Loren, obećavamo, ako kupite, kad budemo starije,
dolazićemo svakoga dana u vaš kafić da se napijemo.
Dođi, mala.
Škrtice jedna, treba im novac za izlet.
Tata, nije to izlet nego odlazak na prvenstvo.
Rekla sam ti 25 puta.
Prvenstvo, dobro. Kupite.
Znate šta dele na tomboli? Vino.
Misliš da mi fali vina?
Fali ti dobrog.
Ne može biti gore od ovog koje točiš.
Dobro.
Daj mi jednu.
Hvala. Vi ste najbolji.
Bestraga! Prepala si me, Ainara.
Zašto si na kauču?
Prijatno je.
Koliko je sati?
Nemaš školu?
Šta je?
Ne zvocaj mi oko toga.
Onda odluči hoćeš li sahranu ili kremaciju.
Kupio bih, ali ponedeljak je,
a ponedeljkom se filmovi ne iznajmljuju nego vraćaju.
Da vidim.
Mogu vam dati vaučer za pet filmova.
Ideja je prodati.
Jeste li nešto prodale?
Nismo. Ne želi jer je ponedeljak.
Moj tata je poslovan čovek.
Da jeste, bio bi pun k'o brod.
Tek počinje.
Andoni, izađite.
Znači ništa niste prodale?
Prodale smo jednu Lorenu.
Pa dobro. -Ali nije dovoljno.
Mogle bismo izrađivati narukvice. -Super ideja!
Sutra odlazimo. Nemamo vremena.
Moram staviti natpis "Zabranjeno pušenje."
Magnetska traka u kaseti je poput benzina.
Ljudi ne znaju, moglo bi da dođe do nesreće.
Ako zabraniš pušenje, nećeš imati mušterija.
Koliko puta moram da ti kažem,
VHS je budućnost.
Pitaj Amerikance.
Britance, Nemce. Svi će ti isto reći.
U budućnosti nema duvana?
Jednog dana će da zabrane pušenje u kafićima.
Videćeš.
Kako da ne!
Šta ti znači Veralnes?
Oskar i ti, moji takozvani prijatelji,
ne želite da budete moji partneri,
pa sam morao da pitam druge.
Veronika, Alberto i Nestor.
Ti budi u svom Veralnesu, a ja idem da nađem pravi posao u Asturiju.
Mislio sam da je tamo još gore.
Ako tamo ništa ne nađem, idem negde drugde.
Makar u inostranstvo.
Ainara, vreme je za školu.
Povedi i ostale. Sad će gužva.
Naravno.
Dođite.
Nadam se da neće opet sočivo, ne voliš ga.
Mislila sam da im makaroni nisu dobri.
Ništa nije dobro.
Kantina je grozna?
Eins, zwei, drei, vier, fünf, sechs, sieben, acht!
Ispravite laktove!
Fünf, sechs, sieben, acht!
Pazite kolena.
Sechs, sieben, acht... -Slatko!
Predivno. -Eins, zwei, drei, vier, fünf, sechs,
sieben, acht! Eins... -Zdravo.
Prste spolja. -Lepo.
Fünf, sechs, sieben, acht! -Odlične su.
Sandra!
Ne ometaj ih.
Zdravo, Gorka.
Šta je bilo?
Zadirkivali su ga na fudbalu.
Trebaju mu kopačke. Znate li koliko koštaju?
Nosi ove.
Nije važna obuća nego igra.
Znam, ali nije ni dobar.
...acht! Veoma dobro!
Izvrsno!
Oprala si mi triko? -Sutra odlazimo.
U koliko sati?
Bako, sećaš se da idemo na put?
Naravno. Nisam ti otac.
Ti moraš da ostaneš s tatom.
Nina, razvedri se. Idemo na izlet.
Sigurno ti je drago što ćeš da posetiš rodni grad.
Nije, ali moramo ići.
Dali smo svoju reč organizaciji.
Je li to novac od tombole?
U krevet. Rano krećemo.
Zdravo.
Samo sam ih dovezla. Moram da pripremim hrpu...
Sendviča s parizerom.
Mokar sam.
Danas nije padala kiša. -Tebi nije, ja sam sav mokar.
Cure i ja sutra odlazimo. Dosta je skrivanja.
Hulia, nisam se tek probudio.
Stvarno.
Imaš ručak i večeru za svaki dan. Ne moraš da ideš u radnju.
Snaći ću se.
Kao da nikad ništa nisam kupio.
Dobro. Šta si zadnje kupio?
Odeću za sebe.
To nije kupovina. Ovo je kupovina.
Moram fino da se obučem za razgovore za posao.
Znaš li koliko te košulje koštaju?
Ne.
Puno parizera.
Zašto se sastajete večeras?
Šta to tebe briga?
Ti samo želiš da budeš sam u svojoj videoteci.
Ne baš sam.
Gorka ti neće smetati. Nećeš ga ni primetiti.
Brine me taj dečko, Karmen.
Otkad tebe brinu deca?
Ne želiš da budeš s Gorkom.
Ispao je pomalo neobičan.
On je čudak.
Nestore.
Nestore!
Slušaš li me?
Naravno. -Onda prekini s tim.
Ne premotaju kasete!
Ako ih budem prematao u videoteci, glave će se pokidati.
Na sve moram da pazim. -Zovi svoje partnere.
Nisu tu samo da bi videoteka imala blesavo ime.
Gle!
Nešto moram da ti kažem.
Sve je u redu.
Šta se dešava? -Samo...
Veronika i Alberto nisu zagrizli, pa sam morao ja da uložim sav novac.
Koji novac?
Zato moram na posao. Radim sam.
Nestore, odakle ti novac?
Uzeo sam kredit.
Ali ne brini.
Kamate su zanemarive.
Ne, ne.
Karmen. Karmen!
Zdravo. -Ovde si.
Zdravo, Hulia.
Koji sprat? -Treći.
Otvoriću.
Divno izgledaju! Tvoja porodica, Nina?
Ne, stigla je s okvirom.
Mogli su da odaberu drugu ženu za ovaj okvir.
To je moja majka.
Živi u Berlinu?
Ne.
Nije odande.
Jeste,
ali mrtva je.
Daj umukni, Karmen. -Najpametnije.
Moj otac živi u Berlinu.
Oh.
Videćeš ga?
Ne, živi u Istočnom Berlinu.
A mi idemo...
S druge strane zida.
Ne možemo u Berlin u kojem živi moj otac.
Zdravo, devojke! -Zdravo!
Kako su svi?
Otišla sam od mesara bez parizera.
Izvadi da narežemo hleb.
Samo tren.
Preznojila sam se.
Hoćete vode?
Radije bih nešto drugo.
Neko je uzbuđen.
Imam samo ovo.
Je li to korpa za tombolu?
Da. -Još je nismo održali.
Ali mi smo kupile skoro sve srećke.
Jedna od nas bi sigurno dobila.
Je li to neki bućkuriš?
Onaj u radnji reče da dere ako ga ne razrediš.
Bolje je pomešati s mineralnom. -Imaš?
Ne. -A otvarač?
Ima čep na navoj.
Da vidimo.
Nije tako loše.
Da vidimo. -Nemam dovoljno čaša.
Bez brige, možemo iz boce.
Sutra rano ustajemo.
Nazdravimo.
Za naše devojčice.
I za nas.
Živele. -Živele!
Sendviči?
Zato smo ovde.
Dobro izgleda.
Bravo, devojke.
Koliko da napravimo? Eins, zwei... -Koliko?
Pogrešno si donela.
Da vidimo.
Ovo ide zajedno. Kradljivice!
Za Berlin!
Još dva!
Cugni, Nina.
Pij, pij, pij!
Ne. -Pij, pij, pij!
Uf.
Mili moji.
Ne gledajte.
Tata, mama je bolesna.
Šta? -Povraća u kupatilu.
Karmen.
Šta je bilo?
Moram da spakujem malu.
Kasnimo.
Ne gledajte me!
Bože.
Pokušao sam da je probudim.
Ne ide.
Zvao si doktora?
Zbog ovoga se ne zove, ali mogu.
Zašto ne?
Jer pati od mamurluka.
Šta je mamurluk?
Ovo.
Ne možeš ovakva da ideš, Mari.
Tortilje!
Morala sam da ih ispečem.
Šta si sinoć pila?
Majko mila!
Tvoj ruksak?
Dođi.
Dođi da ne zakasniš.
Nema nikoga, tata.
Možda su već u autobusu.
Doveo sam je.
Gde je Mari?
Ne znam šta ste radile, ali loše joj je.
Ainara ne može da putuje sama.
Neka se drugi brinu za nju.
Koji drugi?
Šta ti radiš ovde? -A ti?
Karmen povraća cele noći. -I Mari.
A ona je sveža kao rosa.
Sovjetske žene su žilave.
Šta si im napravila?
One se napiju od gutljaja šampanjca.
Prisilila sam ih.
Sovjetska tradicija.
Nisi znao?
Mi teramo ljude da piju.
Ali to nije sve.
Dobro jutro.
Dakle...
Imate sve? -Da.
Srećan put i budite dobre!
'Ðenja. -Ne, ne, ne.
Devojke ne mogu da putuju bez odraslih.
Da, ali...
Njihova majka nije u stanju.
Isto je mamurna?
Nemoj tako o majci.
Premale su.
Nismo toliko male.
Treba im odgovorna odrasla osoba?
Ti si ta. -Ja se ne računam.
Onda ni ja.
Moraju da putuju s jednim od roditelja ili staratelja.
Ako majke ne mogu, vi ćete.
Ne možemo.
Naravno da možete.
Zašto možemo?
Znam šta želi da kaže. Reci!
Jer ste svi nezaposleni.
Ja nisam nezaposlen, vodim svoj posao, ja sam preduzetnik.
Šta on ovde radi?
To je otac Arupe.
Ide s nama.
On vozi.
Ko je otac Arupe?
Desetine hiljada demonstranata izašlo je na ulice Drezdena
u noći 19. oktobra, u najvećem...
Tvoja mala mi više neće prodavati srećke?
Na putu je za Nemačku.
Nije. Napolju je.
...kod Palate republike, zahtevajući demokratiju od režima.
Sovetski vođa Mihail Gorbačov pozvao je...
Šta je bilo?
Gde je baka? Zašto nisi u autobusu?
Baka je polumrtva.
Šta?
Shvatam.
Prestara je da lumpuje celu noć.
Sada zbog nje ne možeš da ideš.
Žao mi je, mala.
Šta je to?
Dao si mi ovaj bon za rođendan.
Dva dana u zabavnom parku.
Ovaj je bio za Božić,
dva dana na plaži.
Ovaj za moj imendan. Sve želim da ih zamenim.
Kuda ćemo? Na plažu?
Malo je hladno za plažu.
Ideš sa mnom.
Moraš.
Ne idem u Nemačku. Znaš koliko imam posla?
Posla? Ništa ne radiš.
Samo piješ vino kod Lorena.
Ne obraćaj se tako svom ocu!
Sve ovo zbog toga što želiš da ideš s prijateljicama. Idi kući.
Nisi dobrodošao.
Kako to misliš? -Nisam kupio sve one srećke
da bi cure ostale kod kuće, a ti ovde pio na tuđi račun.
Briši.
Požuri, tata.
Budeš li me požurivala, ne idem.
Kasnimo!
Šta me briga.
Samo sam jednom zakasnio na posao.
Ti ćeš mene da učiš tačnosti?
Dobro došli. Svi smo ovde.
Napokon! Došla si.
Dobro jutro, Sandra. -Zdravo.
Šta on ovde radi?
Šta misliš?
Baka ti je mamurna?
Ko je ovaj što glumi sveštenika?
On jeste sveštenik. Otac Arupe.
Predavao nam je. Zvali smo ga poslastičar.
Zašto?
Delio je ćuške kao slatkiše.
Zašto ste s tim tipom?
Njegove dve kćeri su u ekipi.
Pa šta? -I on je dobio otkaz.
Bio nam je šef. Briga me ako je isto u govnima.
Jasno?
Koliko je do Berlina?
2.000 kilometara. -I još toliko nazad.
To je mnogo.
Imaš li šta za presvlačenje? -Nemam ni čiste gaće.
Gadno. -Vidi!
Ne. -Vazduh izlazi.
To je učiteljica?
Da.
Malo je...
Oprostite.
Šta je trebalo devojke da ponesu?
Zdravo, Gorka.
Ej!
Ni ja nisam poneo odeću. -Šta on ovde radi?
Ne mogu da ga ostavim. -Mama mu je mamurna, nije na samrti.
Jeste li poneli novac?
Nisam. -Ma super.
Šta ćemo da jedemo?
Podelićemo sendviče od cura.
Kog đavola ovde tražimo?
Nije nam ovde mesto.
Dobro došli. Ovde vaš kapetan.
Udobno se smestite, krećemo na put do Berlina.
Smete razgovarati s vozačem.
Čak je poželjno čavrljati
jer nas čeka dug put.
Tata.
Koliko je do tamo? -Mnogo.
Ali ne brini, sigurno autobus ima TV
i gledaćemo kasete.
Proći će za tren oka.
Nemoguće.
Kako nema TV?
Imamo radio, kasetofon,
mikrofon.
Pevaću na mikrofon.
Hteo sam kad prođemo Eibar, ali ako ti hoćeš...
Ej!
Mi smo dno dna Evrope. Autobus bez TV-a.
A pitamo se zašto nas Nemci i Francuzi gaze.
Dosadno mi je.
Šta radiš ovde? Idi pozadi kod sestre i njenih prijateljica.
Berlin je sigurno pun videoteka.
Više videoteka nego pekara.
Jeste li poneli fotoaparat?
Trebalo je da ga ponesem. Bestraga.
Imam jadan porodičan album.
Fotografije iz Nemačke bile bi sjajne.
Ja ih razumem.
Životi su im depresivni.
Ali nisu morale popiti vino za tombolu.
Popile su vino za tombolu?
Što ti radiš ovde?
Ne njuškaj. Idi kod tate i njegovih prijatelja.
Igraćemo u parovima.
Samo smo trojica.
Neka on igra.
Ne dolazi u obzir.
Igraćemo nešto drugo.
Zaboravi njega.
Kovrdžavko.
Kako se kaže "Dosadno mi je" na sovjetskom?
Šta?
Nije važno.
Nikad nisam bio ovako daleko. Najdalje u Donosti
kad smo išli na plažu.
Nikad nisam bila.
Šta slušaš?
Želiš da čuješ?
Izvoli.
Hvala.
Nećemo stati?
Tek smo krenuli.
Stanimo. Moram da zapalim.
Ja moram da zovem kući.
Idem da kažem svešteniku.
Već mu fali tašta?
Zanima ga jesu li zvali iz fabrike.
Ne misli valjda da će ga opet zaposliti.
Nemoj ništa reći da se ne naljuti. -Ne tražim nevolje.
Ni jedne reči.
Rekoh da neću.
Pažnju, molim.
Napravićemo pauzu od 15 minuta.
Hajdemo.
Devojke, tamo.
Važi.
Ko zadnji, magarac! -Nije fer, ja sam!
Tvoj problem! -Dakle...
Dobro onda.
Brže!
Oprezno, devojke.
Samo polako.
Ovako.
Stanite u vrstu. -Dobro.
Dobro.
Ne mogu da je podignem.
Teško mi je.
Kako ti to znaš, Gorka?
Dosadno mu je, zafrkava se.
Da. -Pokaži mi opet.
Da vidimo ko će da pobedi.
Gorka Čabarjeta, smesta ovamo!
Još sam kod kuće.
Kuda bih otišla u ovom stanju?
Znam da si spavala.
Ja sam, pak, ovde
s malom.
Smestila si mi.
Možeš barem da se javiš na telefon.
Možda pozovu uveče.
Fabrika posluje s dobitkom, mogli bi pozvati svakog časa.
Posluju s dobitkom jer ne isplaćuju plate.
Uvek znaš šta treba reći.
Lepo me ohrabruješ.
Smiri se, Oskare.
Kako je na putu? Kako je moja unuka?
Oduševljena je. Šta bi drugo?
Reci mi više.
Moram da prekinem. Međunarodni pozivi su skupi.
'Ðenja.
Ali ja plaćam... -'Ðenja.
Je li neko poneo loptu?
Treba da vežbaš.
Voli fudbal?
Naravno. -Ne volim.
Imam loptu negde, možemo da odigramo jednu.
Šta je ovo?
Nemate šta videti.
Šta vi radite ovde?
Jesmo li u Francuskoj? -Aristi.
Mendobil? -Znate ih?
Bili su moj đaci. Uvek su se petljali s politikom.
Bog zna šta ste učinili!
Tata!
Suprotstavio sam im se.
Jesi li videla?
Kako si im se tačno suprotstavio?
Skočio sam pred njih i blokirao frajera.
Ali pobegao je, jer je snažan.
Ali kući ću svima da ispričam.
Reći će ti da si izmislio.
Zašto bi? Tako je bilo.
Ja sam videla da te srušio.
Niko ti neće verovati ako kažeš da si im se suprotstavio.
Prijatelji će mi verovati.
Idi da se igraju.
Deca...
Samo daj.
Ništa nije slomljeno. Samo nagnječenje.
Ti si traumatolog, gospođo?
Doktorka.
Jesam traumatolog.
Zaboga.
Malo je bolelo.
Neobičan je ovo izlet.
Neobičan?
Samo reci da ti se ne sviđa.
Nije tako, samo nema smisla.
Mislim da bi moja tašta trebalo da bude ovde.
I druge žene.
Mi smo ovde, ali...
Ne doprinosimo.
Nikakve koristi od nas.
Šta sad da radim s rukom?
Grozno se osećam.
Doprinosimo koliko želimo.
Ali...
Slažem se.
Trenutno slabo doprinosite.
Gotovo.
Ni ti nisi bolja.
Šta Nemica radi sama u Bilbau?
Ja sam posledica neodgovornog oca.
Kao vaše kćeri.
Zašto kažeš da su članovi ETA-e?
Dva Baskijca skrivaju se u autobusu koji ide u Francusku.
Istina, zvuči kao ETA.
Odličan primer. Bravo!
Pomozi mi da dovedem devojke u autobus.
I? Kako je prošlo s učiteljicom?
Ne podnosim je. -Jer je Sovjetkinja.
Idemo iz početka?
Zašto smo ovde?
Jer one loše podnose alkohol.
Dobro.
Šta ćemo sada?
Jebi ga...
Podneti alkohol.
Dakle?
Što mi ne možemo?
Pratiti kćeri na gimnastičko prvenstvo.
Tačno. -Ali da je fudbal...
Ne lažimo sebe. Isto bi išle s mamama.
Da su momci, to mislim.
Bilo bi drukčije. Nije uporedivo.
A ti?
Ne želiš kući?
Kojoj kući? Mari i ja se razvodimo.
Razvodite se?
Sranje, Nestore.
Idem sam u Asturiju bez njih.
Naravno da se razvodimo. Nisi opazio?
Razlog više.
Uživaj u vremenu s Amaijom.
Ainarom. -Kako god.
Provodi vreme s njom, ali kod kuće.
Ne ovde u nekoj nedođiji. Šta mi uopšte ovde radimo?
Mala me ne podnosi ni ovde ni kod kuće.
Idem tamo gde ima posla.
Ako ga bude u Nemačkoj, ostajem.
Ja želim kući.
Ne mogu da ostavim videoteku.
Ja se samo nisam pripremio.
Zna da bude hladno u Nemačkoj.
Trebalo je da ponesem deblju kožnu jaknu
koju sam kupio u Londonu,
ima te...
Ima te...
Napraviću što želite.
Počinješ da mi se sviđaš, lepotane.
Ako krenemo nazad, stići ćemo do večere.
Šta je? Hajdemo, dođavola.
Ko su ovde roditelji? -Mi smo.
One su naše kćeri. Mi o svemu odlučujemo.
Mi smo glavni, neka ta učiteljica kaže šta hoće.
Dakle?
Glasajmo kao u fabrici.
Ja ću šta kaže većina, čak i ako se ne slažem.
Dobro. -Dobro, devojke!
Nazad u autobus.
Idemo dalje.
Gospodo...
Niko se ne vraća.
Sedamo u autobus,
idemo u Berlin,
devojke će se takmičiti
a zatim se vraćamo kući.
To je plan!
Jasno? Da vam nacrtam?
Idemo!
Hoćeš? -Šta?
Hoćeš?
Šta je to? Šta je to?
Kafa s mlekom.
Kafa s mlekom, kako da ne.
Malo kafe da ne zaspim.
Moram da požurim.
Dug je put pred nama.
Osećam se loše.
Nije fer, cure.
Šta je fer, Ainara?
Umreti od gladi?
Ako podelimo, dobićemo samo komadić.
A moramo da jedemo.
Čeka nas takmičenje. Oni ništa ne rade.
To je istina.
Ali trebalo bi da delimo.
Ne zavaravaj se, oni s nama ne bi delili.
Samo da moraju.
Ja se slažem s većinom.
Šta radite?
Pazi da nas niko ne vidi.
Vidi šta? -Daću ti malo.
Šta je s tim termosom?
Ne verujem poslastičaru. Uvek je bio ispičutura.
Na času je bazdio na vino. Što je više pio, to je više zaudarao.
Njega je tako zviznuo da je ostao napola gluv.
Siguran sam da je u tom termosu bambus.
Kažu da ga je on prvi izmislio.
Poslastičar.
Otac Arupe je izmislio bambus? -Tako pričaju.
Na izletu u prirodu
imao je bocu vina, a bilo je pakleno vruće.
Nije mogao piti čisto.
Neki nastavnik je poneo ručni frižider s konzervama koka-kole.
Poslastičar je bio tako žedan da je pomešao vino i koka-kolu.
I tako je nastao bambus.
Kad je to bilo?
Davno. -Stariji đaci su nam to pričali.
Da. -Ali...
Nemoguće. -Kako ne?
Koka-Kola je stigla u Španiju pre 30 godina.
Nastavnik na izletu pre 30 godina
da ima koka-kolu...
I još u konzervi? Pomalo neobično.
Možda je bila u boci, ne znam.
Tako vam i treba kad razgovarate s njim.
Sjebao vam je anegdotu.
Njušite parizer?
Ne, smrdi na plastiku.
Poput one fabrike plastike kraj Duranga.
Ne, smrdi na parizer.
Potajno tamanite sendviče?
Kuda idete?
Nemate šta da vidite.
Alaic, stvarno? -Kris, Bea, baš ste bezobrazne.
Stvarno lepo. Stvarno.
Ne mogu da verujem. -Super.
Ovo nije u redu.
Izvrsno.
Vi iz Istočne Evrope stvarno volite nareske.
Obožavate ih.
Nestor je u pravu. Smrdi na plastiku.
Sve pojedite, briga me.
Dobri su.
Baš dobri.
Izvoli.
Čudno radiš.
Mora da ide ovako.
Jedem jer sam gladan. Radije bih varivo od pasulja.
Ja ne volim pasulj.
Kako to misliš?
Otkad? -Oduvek.
Da ovako skapavaš, kamenje bi jela.
Kad si ti skapavao?
Tokom rata.
Koji si rat ti doživeo?
Nijedan direktno.
Hladni rat.
Na primer.
Ne znate vi koliko vam je dobro. Nama je bilo puno teže.
Meni je bilo bolje.
Ti se ne računaš jer si sada isto gubitnik.
Pre si nas iskorišćavao.
Nas je bilo osmoro dece.
Ko zadnji, taj nije jeo.
Vi ste mekušci. Samo kukate.
Vi kukate zbog sendviča s parizerom.
U vašim godinama već sam radio u livnici.
S devet godina si radio u livnici?
Možda sam bio malo stariji.
Ali nisam kukao.
Tata, znaš šta najviše volim da jedem?
Zašto bih znao?
Nisam ti sluga.
Da vidimo poznaješ li me.
Naravno da te poznajem.
Šta znaš?
Ne voliš pasulj.
Koja šteta! Izgledate kao s naslovnice.
Onda nas fotografiši.
Nemam fotoaparat. -Slikaj nas, tata.
Da se setimo ovog putovanja.
Hajde, cure!
Dobro.
Evo.
Sandri, vodu.
Ðavolji hleb je ustajao.
Ko je Anhela? -Moja mama.
Nikad je nisam videla.
Jesi li pila? Moraš da piješ vode.
Umrla je kad sam bila mala.
Kako je umrla?
Bila je bolesna.
Od čega?
Ne znam.
Kako ne znaš? -Kris, daj umukni.
Idem da pitam oca Arupea koliko još.
Hoćemo li stati da se naspavamo?
Sigurno ste umorni.
Dobro sam.
Spavajmo, sutra ćemo nadoknaditi.
Tata, nemam gaćice.
Tu su! Tražila sam ih mesecima.
Šta je s gaćicama?
Bea ih nema.
Srećom, imam ja ove.
Još iz letnjeg kampa.
A tako.
Hozema.
Huanma. -Dobro, Huanma.
Moja tašta je spakovala odeće za mesec dana.
Hoćeš gaćice? -Hvala.
Doneću ti. Sitnica.
Sandri, dodaj mi ruksak.
Trebaju mi gaćice.
Nisu za mene.
Ne brini, za lepotana.
Nije poneo.
Sam ću uzeti.
Jao!
Možeš li da mi pomogneš?
Boli me zglob.
Kad dođemo u Berlin,
otići ću u Hitnu.
Hoćeš da ti ja pomognem?
Ne, hvala. Spavaj.
Sam ću onda.
Vidi.
Tu su.
Evo gaćica.
Možeš li to da zamisliš?
Šta? -Pa...
Zaposleni ti daje ženske gaćice na francuskoj pumpi.
Neverovatno! -Da.
Ne znamo šta nam život nosi.
Šta je bilo? -Žedna sam.
Nemam ovde vode.
Sigurno ima na benzinskoj.
Da.
Ali ne možeš sama.
Spavaj, dušice.
Idem ja s tobom. Budan sam.
Idem ja s njom. -Ideš?
Ta sedišta...
Uh.
Ne mogu da spavam sav pogrbljen.
Ni ti ne možeš spavati?
Bila sam žedna.
Naravno.
Možda si zabrinuta?
I meni se to događa.
Vrtim stvari u glavi
i tako...
Ne mogu da spavam.
Možda si zabrinuta zbog roditelja.
Jadnica!
Razvod je gadna stvar.
Moji se razvode?
Šta?
Uh...
Jesi li dobro?
Gde je mala?
Šta je bilo?
Zašto si joj dođavola rekao?
Mislio sam da zna. -Kako bi znala?
Hteo sam da joj kažem.
Samo smo čavrljali. -Majku mu!
Kuda ideš?
Ne znam.
Ainara.
Ainara, otvori! Tata je.
Znači istina je?
Otvori.
Je li istina ili nije? -Šta?
Da se razvodite.
Nije to razvod nego rastava.
U čemu je razlika? -Ne znam.
To je prokleta koma. -Ainara, ne budi prosta!
Šta će sad biti? Otići ćeš i više te nikad neću videti?
Tata!
Ti mene ne podnosiš.
Neće više biti tip na kauču koji puši kao Turčin.
Rešićeš me se.
Nisi srećna?
Kuda ideš? Ainara!
Jebote!
Tata.
Kakav si bio kao klinac?
Kao klinac?
Ne znam, normalan.
Vrlo srećan. -Šta si radio?
Kao i vi, išao u školu.
A osim škole?
Misliš praznicima?
Da.
Išao sam na plažu s dedom i bakom.
Na plažu Sopelana.
Ne. U Laredo gde smo imali čamac.
Imali ste čamac?
Da. Malu jedrilicu.
Bila je dedina. Išli su svi moji bratanci i sestričine, rodbina.
Šta je bilo s jedrilicom?
Sigurno nije bila mala kad ste svi stali.
Održavanje je skupo.
A sada nemamo novac.
Zašto? -Jer je tata nezaposlen.
Ne možeš da nađeš drugi posao?
Nije tako lako.
A tvoj stari posao?
Kako si ga dobio?
U fabrici? -Da.
Pa, deda mi ga je sredio.
Bilo je lako?
Lako, ali ja sam takođe...
Šta si radio?
Nadgledao.
Nadgledao šta?
Sve što se događa u fabrici.
Bio je to važan posao.
Da.
Kad mi ga je deda sredio, reče:
"Sad si doživotno zbrinut."
Još te je i lagao.
Sve je lakše kad čovek zarađuje.
Nikad više nećemo imati novac?
Dame i gospodo.
Mesdames et messieurs.
Trenutno prolazimo kroz glavni grad Francuske, Pariz.
Kroz prozor možete da vidite grad ljubavi.
To je Pariz?
Izgleda kao Barakaldo.
Je li ono Ajfelov toranj?
Nije, to je antena.
Zar nije i on antena?
Jeste, ali ovo je obična antena.
Majku mu, Mari. S 11 sam bio sam.
Mala treba da odraste.
Misliš?
Jesmo li mi dobro ispali?
Danas deci moraš sve da crtaš.
Nisu spremni za život.
Bravo, Andoni.
Barem si razgovarao s njom.
Naravno da jesam. Rekao sam ti da hoću.
Samo sam čekao pravi čas.
Moram da idem. Vidimo se kad se vratimo.
Svašta se usudjuješ.
Zašto si joj spakovala maminu bocu?
Drugu nemamo. Ti ne piješ iz nje?
Pijem, ali...
Sandri postavlja pitanja.
Odgovori joj.
Baš si morala da joj spakuješ tu bocu.
Mala raste, Oskare.
Nema bolje prilike
da razgovarate o njenoj majci.
Dobro. Jesu li zvali?
Nisu.
Dobro onda.
On ne može da vozi u tom stanju.
A devojke moraju da spavaju u krevetu da se dobro odmore.
Samo devojke? I mi.
Imate li barem nešto novca?
Da imamo, ne bismo dva dana jeli parizer.
Nemamo ni pare.
Imam ideju.
Oprezno s njegovim idejama.
Jesu li dobre?
Grozne su.
Još imam čekovnu knjižicu od firme.
Nisam je vratio kad su mi dali otkaz.
Kako god.
Mogli bismo da odemo u hotel
i da platimo
ovim čekovima.
Je li to po zakonu? -Nije.
Itekako je protivzakonito.
Nećemo u zatvor,
ali to je zločin.
Zatvor...
Kazna? Sigurno.
Neće shvatiti da su nevažeći?
Kad shvate, mi ćemo već biti...
U Nemačkoj.
Šta kažete?
Nemam drugu ideju.
Umiljavaš nam se?
Reci.
I ja želim noćas da spavam u krevetu.
I budem u dobrim odnosima, priznajem.
Hajdemo onda u hotel.
Govoriš francuski?
Ovaj tip? Naravno.
Bogataši govore francuski bolje od Francuza.
Je li moguće, s'il vous plaît,
platiti
čekom?
Ne morate na francuskom. Obično ne uzimamo čekove.
Bon, obično ne uzimate,
ali možete li da napravite izuzetak?
A kantina?
Radi?
Je li moguće...
Možemo li uzeti hranu na račun sobe?
Da. -Fantastično.
Vina? -Ne, ne.
Hvala.
Tata.
Umoran sam.
Možemo li u krevet?
Kad očistiš tanjir.
Mogu da pozajmim?
Sada?
Naravno.
Gorka, prekini.
Razbićeš ga!
Tata, daj mi ga.
Prestani da se glupiraš!
Ne udaraj ga.
Dobra batina štedi puno problema.
Kakvih problema?
Problema.
Ako imate nešto da kažete o mom sinu, recite mi u lice.
Mislite da ne vidim?
Hajdemo polako.
Idemo u krevet.
Koja korist? S vama ne može da se razgovara.
Davno ste mi to dali do znanja.
Čemu razgovarati kad mogu da ih istučem.
Čebarjeta.
Usprkos mojim naporima i dalje si sav nikakav.
Šta radiš?
Ti si lud!
Jeste li dobro? -Bacio si ga.
Sad ti je stalo do jebenog popa? -On vozi autobus.
Ljut si k'o ris.
Je li on dobro? -Samo posekotina.
Ali mora da se odmori.
Svi moramo da se odmorimo.
Hajdemo u krevet.
Idi sa svojom kćeri.
On će biti dobro.
Sve sam vas šamarao
i dobri ste momci, dobri očevi.
Niste ispali tako loše.
Zbunjeni ste. Meni niste predavali.
Ispali ste normalni.
Ispali ste dobro.
Dođite.
Hajdemo. -Ja ću da ga otpratim.
Hajdemo. Sutra nas čeka dug put.
Tata, od čega je mama umrla?
Samo sam radio onako kako se oduvek radi.
Jednog dana to je normalno, drugog nije.
Predavao sam 30 godina. -Ovde.
I onda ti kažu da si star.
Da koristiš zastarele metode.
Da bi trebalo piti manje vina...
Da strogo vaspitanje više nije prihvatljivo.
Tada... -Dođite.
Laku noć.
Laku noć. -Laku noć.
Velika sam i želim da znam.
Znam da si velika, nije u tome stvar.
Ja puno pričam.
O svemu.
Ali neke teme...
Izbegavam.
Mislim da ćeš se loše osećati.
Čemu onda o tome?
Hoće li se išta promeniti?
Zato skrivam
i guram dalje.
Brbljam da sakrijem.
Tvoja mama i ja smo se sjajno razumeli jer je i ona skrivala stvari.
Znaš...
Znala je da se ništa ne može, ali rekla mi je tek na kraju.
Znam da o tome stalno razmišljaš jer stalno pitaš.
Ja želim da budeš dobro.
To je najvažnije.
Ali da bi bila dobro, najpre moraš biti tužna,
a ovo će te rastužiti.
I mene.
Ali ako misliš da će ti razgovor pomoći,
razgovarajmo.
Važi?
Kad god budeš htela.
Želiš sada?
U redu.
Ainara, otvori. Ne zafrkavaj me.
Ainara, vrlo sam umoran!
Daj!
Odjebi, dođavola!
Naša soba je 315.
Prepala si me.
Hajde da legnemo, umoran sam.
Šta je bilo?
Obećaj da nećeš otići.
Obećaj, tata.
Moram. Nema posla.
Nije me briga, nemoj da ideš.
Barem nemoj daleko.
Ne smeta mi što pušiš. -Idemo da legnemo.
Dođi.
Mila.
Jesi li budna?
Stvarno misliš da sam ljut k'o ris?
Moja baka je to govorila o mojem ocu.
Stalno.
Bila je u pravu.
Vidi ko je tu.
Lep primer daješ.
Nisam htela da pušiš pred devojkama
jer sam bila zavidna.
Šta Nemica traži u mom gradu?
Sigurno ne traži sunce.
To ne.
U Berlinu je sigurno podjednako ružno vreme.
Iako je daleko.
Da.
Zašto tako daleko?
Gledam sve vas i mislim se...
Nemate pojma šta propuštate.
Te devojčice...
Vaše kćeri...
Živeće svoj život
i ono što nisu dobile kod kuće tražiće drugde.
Možda negde daleko.
Daleko od vas.
I svi ćete izgubiti priliku.
Priliku za šta?
Tako veliku priliku.
Guten nacht.
Ha?
Guten... Guten tra.
U koliko smo sati rekli?
U osam. A sada je...
8.15.
Šta sada?
Ne javlja se.
Idem s tobom.
Dosta je bilo.
Voilà, monsieur.
Merci.
Oče?
Gde je?
Odakle znam?
Da pričekamo?
Mislim da se neće vratiti.
Ostavio je ključeve autobusa i novac.
Znaš da voziš to čudo?
Sve u redu?
Hoćeš da preuzmeš?
Ni u ludilu.
Ako se snalaziš, samo nastavi.
Moramo platiti.
Danke schön.
Kog đavola gledaju?
I oni su ludi za fudbalom.
Je li danas praznik?
Kuda ideš?
Nina!
Trčite!
Ljudi skaču preko zida. Porodice su opet zajedno!
Porodice? -Da.
Posle toliko godina!
Šta ti je, Nina?
Luda si. Ne možeš samo tako da izađeš.
Idemo kući. -Tata, tek smo stigli.
Ne možemo ostati. Ruše zid!
Ne smemo se približavati protestima.
Opasno je, Nina.
Došli smo ovamo na prvenstvo u gimnastici.
Je li to sportska dvorana?
Valjda. Lepa je.
Nema nikoga.
Kako znaš? Možda su unutra.
Ima li koga?
Zatvoreno je.
Ko bi danas došao na prvenstvo u gimnastici?
Mi smo došli, zar ne?
Jesmo, ali oni gledaju TV.
Slušaju radio, a mi smo tek sad saznali.
Šta da radimo?
Ukrcamo se i krenemo kući?
Želite li provesti još dva dana u busu?
Ej!
Nisam ja kriv.
Voleo bih da nismo ni krenuli na ovaj besmisleni put.
Ali ako nema prvenstva, šta možemo?
Radićemo nešto drugo. -Šta?
Pitaj čoveka koji dolazi da otvori.
Šta želite? -Došli smo na prvenstvo.
Otkazano je.
Šta kaže? -Nema prvenstva.
Sad će pitati kako ne znamo što se događa.
Ne znate šta se događa?
Nije to rekao!
Došli smo iz Španije. Morate da nas pustite unutra.
Zatvoreno je. Nema nikoga.
Nema veze ako smo jedini. Želimo izvesti svoju vežbu.
Samo idite kući.
Molim vas! Ne! Pustite nas! -Dobro je.
Dođavola! -Dosta!
Nemoguće!
Ovo je smešno!
Ne ljuti se. Nema smisla.
Ne. Ono što nema smisla
je da dođeš, više nema zida
i sad moraš da vidiš ljude koje nisi video 30 godina.
Ne deluje dobro.
Znam. Ali Nina će to srediti.
Šta? Nije vam stalo?
Šta ćete reći devojčicama?
Nismo mi krivi. Dali smo sve od sebe.
Onda idemo da im kažemo da su došle uzalud.
Da vidimo kako će se osećati.
Ili možemo da uđemo i da izvedemo svoju vežbu.
Nema prvenstva. -Koga briga za prvenstvo?
Bez drugih ekipa nema takmičenja.
Ako ti hoćeš da uđeš, dobro, ali on te ne sluša.
Možda posluša mene.
Da, s čekom.
Ne, mislim...
Razgovorom.
Šta? -Nismo li se već dovoljno ponizili?
On govori nemački?
Koliko i francuski.
Reći će Bekenbauer.
Oktoberfest.
Ili Frankfurt.
Kaputt.
Ima li koga?
Zdravo.
Možete li otvoriti?
Već sam razgovarao s vašom prijateljicom.
Brzo ćemo ako biste bili tako ljubazni i otvorili.
Izmišlja nemački, zar ne?
Ne, dobro ga govori.
Danke schön.
Dakle...
Pustiće nas unutra.
Mrzovoljan je, nije jeo.
A sad jeste?
Nije još.
Pustiće nas ako mu kupimo sendvič.
Znači govoriš nemački.
Imao sam nastavnika iz Minhena.
Predavao mi je i francuski.
Nije baš znao francuski.
Devojke! Izlazimo!
Sigurno je neobično.
Šta?
Zid.
Stajao je oduvek, pa više ne stoji.
Neobično je.
Čekajte da sruše dimnjake fabrike.
To će biti istorijski događaj.
Ali niko neće da slavi.
Pa...
Neki će biti srećni. -Sigurno.
Pazite, senf je ljut.
Ljut? -Baš si mlakonja.
Tata!
Moraš ovo da vidiš!
Tvoj mali. -Tata!
Šta želiš?
Tata! -Stižem. Šta je bilo?
Ne požuruj me. -Vidi.
Gorka, šta radiš sam ovde?
Dođi! -Šta?
Andoni, dolaziš?
Šta je bilo?
Reci mi šta... -Vidi.
Vidite koliko ljudi uzima filmove?
Vidite? -Ali, ali...
Ti si vizionar!
Šteta što već imaš partnere. -Nemam!
Veronika i Alberto su odustali.
Zašto vičeš? -Ne znam.
Ako nemaš, onda ti trebaju.
Ti. Jesi li potrošio otpremninu?
Nisam.
Čuvam je za crne dane.
Stigli su.
Oskare. Sad su crni dani. -Da.
Imam i ime.
Reci.
Neshukar.
Kako? -Nestor, Huanma, Oskar.
Videoteka Neshukar.
Šta kažeš?
Zdravo.
Španci? -Da. Govorite španski?
Pako! -Da?
Ti si Španac?
Tako kažu.
Ima li ovde posla? -Tražiš posao?
Uvek.
Ja sam došao pre godinu dana jer sam poznavao jednoga od njih
i nisam stao. Uvek ima nečega.
Razumeš li se u građevinu?
Naravno.
Niko drugi neće doći?
Bez drugih ekipa ovo nije pravo prvenstvo.
Ima jedna nemačka izreka.
"Alles hat ein Ende, nur die Wurst hat zwei."
Šta to znači?
Sve ima jedan kraj osim kobasice.
Ona ima dva.
Ne shvatam. -Nemaš šta.
Samo sam je se setila jer je moj tata to govorio.
Trebalo bi biti smešno?
Meni jeste.
Možda, jer smo se uvek smejali kad bi to rekao.
Možda je smešnije na nemačkom.
Istina. Smešno je samo na mom jeziku.
Vreme je za nastup.
Gde smo?
U Berlinu.
I šta ćemo izvesti?
Našu vežbu.
Onda je sve kako treba.
Dođite.
Pokret!
Leva noga. Bravo.
Uzmite stolove i stolice.
Vi ste sudije.
Mi? Sudije?
Nikad nismo videli ovakvu vežbu.
Mislim da znamo da prosudimo.
Ne može biti teško.
Gde je moj tata?
Stiže, ne brini.
Morate da ocenite svoje kćeri ocenama od 0 do 10.
Dajete bodove za stav,
kako podižu rekvizite...
Rekvizite?
Uže, obruč, lopta, traka... U gimnastici su to rekviziti.
Barem nisu električni.
Laktovi moraju da budu ravni dok nastupaju.
U redu.
Idemo, devojke!
Pozdravimo ekipu škole Blas Otero!
Ainara!
Tata, gde si bio?
Bilo je čudesno! -Video si?
Naravno. -Sve?
Da.
Stvarno si posebna.
Broj bodova?
Mislim...
Zaslužuju desetku, zar ne?
Da mogu, dao bih vam 20.
Deset.
Deset! -Srećne?
Da. -Jeste?
Hvala. -Hvala.
Hvala.
Nemoj plakati, Nina.
Ja te mnogo volim.
Ispravno radim? Ovako?
Ne znam kako se to radi.
Odlično ti ide.
Daj ti.
Hajde, sada ti.
Nina!
Dobro da si se vratio.
Ainara se zabrinula.
Gde ideš?
Ostavila sam ključeve autobusa kraj ruksaka.
I...
Oprezno u četvrtoj, zapinje.
Odlaziš? -Ne.
Ostajem.
Kakve su bile? -Osvojile su prvo mesto.
Pobedile su? Stvarno?
Da. Bile su najbolje.
Divno!
Bilo je odlično.
Vrlo lepo.
Moram da idem, vraćamo se.
Nešto si zaboravio? -Šta?
Nisi pitao jesu li zvali iz fabrike.
Zašto?
Jesu li? -Nisu.
Znam.
I neće.
Dobro...
Čujemo se putem.
Može?
Zdravo. -Zdravo.
Gde je Nina? -Šta?
Hajdemo, Gorka.
Kuda je otišla?
Kući, mali.
Otišla je kući.
MEDIATRANSLATIONS