Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Pavilionul a fost plin în fiecare zi.
Este a treia zi a acestor campionate mondiale
şi, deşi nu a fost plin în fiecare zi,
spectatorii au venit totuşi în număr mare,
de altfel, foarte avizaţi şi cunoscători,
să se bucure în direct de această a paisprezecea ediţie
a campionatelor mondiale de gimnastică ritmică.
Silvia Yustos a obţinut 9,30 la exerciţiul cu mingea,
iar în acest moment, se pregăteşte deja să facă ultimul exerciţiu,
în acest caz, cu panglica din concursul unu.
Sandra, vino, începe.
ÎNSOŢITORII
Şi, astfel, de mâine revine vremea schimbătoare, instabilă.
Cu precipitaţii care vor începe la prânz,
iar, după-amiază, vor apărea primele averse.
Vântul din sud-vest va sufla cu putere
iar temperaturile maxime, fără schimbări...
O manifestaţie masivă a ocupat ieri străzile din Bilbao
sub sloganul "Pace acum şi pentru totdeauna".
Liderii partidelor semnatare ale Pactului de la Ajuria Enea
au condus marşul.
La finalul traseului, preşedintele Ardanza
s-a adresat mulţimii şi a invitat ETA
să se alăture unei societăţi reconciliate.
Muncitorii din companiile siderurgice
şi subcontractanţii lor din Vizcaya au paralizat complet
producţia în prima zi a grevei din sector.
Sindicatele se opun reducerii producţiei.
Credem că explicaţiile Ministerului
sunt total insuficiente. De fapt s-a spus...
Uite, eu am fost acolo săptămâna trecută.
Şi mie mi-au spus că anul ăsta vor fi profituri.
Dar nu spun asta din motive strategice.
Ce ? Nu-i aşa ?
Pe ce pariezi că, într-o lună, angajează din nou ?
Catalanule, profită acum de şomaj şi odihneşte-te.
Fetelor, nu o să vă mai cumpăr niciunul.
Loren, dacă ne cumperi, îţi promitem că, atunci când vom fi mari,
o să venim şi noi în fiecare zi să ne îmbătăm la barul tău.
Vino, scumpo. Nu fi zgârcit, omule.
Ajută fetele cu excursia de sfârşit de curs.
Tată, nu e excursia de sfârşit de curs. E pentru campionat.
Ţi-am spus asta cel puţin de 25 de ori.
Sigur, ce-o fi. Pentru campionat. Cumpără.
Ştii ce se câştigă la tombolă ? Vin.
Tu chiar crezi că îmi trebuie vin aici ?
Aici îţi trebuie vin bun.
Oricât de prost ar fi, nu o fi mai rău decât cel pe care îl ai aici,
că nu-l putem bea.
Am înţeles. Hai, dă-mi unul.
Mulţumesc. Eşti cel mai tare.
La naiba, Ainara, ce m-ai speriat !
- De ce dormi pe canapea ? - Pentru că e comod.
Cât e ceasul ? Azi, nu e şcoală ?
Ce ? Nu mă bate la cap cu asta.
Atunci, să ne spui.
Dacă preferi înmormântare sau incinerare.
Să vedem, eu aş cumpăra, dar e luni,
iar lunea e zi de returnat, nu de închiriat.
Ia să văd !
Dacă vreţi, puteţi pune ca premiu
un abonament de închiriere pentru cinci filme.
Bine, dar ideea e să vindem.
Ce ? Aţi mai vândut ceva ?
Puţin. Ăsta nu cumpără pentru că zice că e luni.
Pentru că tatăl meu e om de afaceri.
Dacă tatăl tău ar fi om de afaceri, ar fi super bogat.
E în proces de antreprenoriat.
Andoni, afară, nu aici.
Atunci, ce ? N-aţi vândut nimic, nu ?
I-am vândut unul lui Loren.
Măcar atât...
Da, dar cu asta, nu ne ajunge la nimic.
- Şi dacă facem brăţări ? - Grozav ! Îmi plac !
Da, dar plecăm mâine, nu avem timp.
Trebuie să pun un afiş cu fumatul interzis.
Banda magnetică a casetelor VHS e ca benzina,
şi, bineînţeles, oamenii nu ştiu aceste detalii tehnice
şi putem avea parte de o sperietură într-o bună zi.
Dacă nu laşi să se fumeze aici, o să ai puţini clienţi.
Andoni, ţi-am spus de multe ori, şi nu mă deranjează să repet.
VHS-ul e viitorul.
Întreabă-i pe americani, pe englezi, pe germani.
Întreabă-i ! Ei îţi vor spune.
În viitor, nu există tutun ?
Va veni ziua în care nu te vor lăsa să fumezi într-un bar. O să vezi.
Da...
Ce naiba e "Veralnes" ?
Nu ştiu. Cum nici Oscar, nici tu, care spuneţi că sunteţi prietenii mei,
n-aţi vrut să intraţi cu mine în afacere,
a trebuit să apelez la alţii.
"Veronica, Alberto, Nestor".
Foarte bine, atunci rămâi aici cu Veralnes-ul tău,
că eu mă duc în Asturias să caut o slujbă adevărată.
Credeam că, pe acolo, e şi mai rău.
Dacă nu e de lucru în Asturias, mă duc oriunde.
În străinătate sau unde va fi nevoie.
Ainara, hai, la şcoală.
Ia-le şi pe astea, că începe ora de vârf.
Sigur. Hai.
Să nu-ţi mai dea iar linte, da ? Că nu-ţi place deloc.
Dar macaroanele spui că nici alea nu le-au ieşit bine.
- Bună ! - Păi nimic nu le iese bine.
Aşadar, cantina e un coşmar.
Unu, doi, trei, patru, cinci, şase, şapte, opt.
Întindeţi coatele.
Cinci, şase, şapte, opt. Atenţie la genunchi.
Şase, şapte, opt.
Unu, doi, trei, patru, cinci, şase, şapte, opt...
- Bună. - Bună !
Ce frumos, fată.
Sandra !
Nu le deranja. Bună ! Salut, Gorka.
Ce se întâmplă ?
Nimic, e în al doilea an la fotbal.
Trebuie să poarte ghete cu crampoane.
Ştii cât costă ? Şi el le poartă pe astea.
Dar ghetele nu contează. Important e să joci bine.
Da. Doar că nici nu joacă chiar atât de bine.
Foarte bine.
Foarte bine !
- Mi-ai spălat tricoul ? - Mâine, plecăm.
La ce oră plecăm ?
Mamă, îţi aminteşti, nu ? Plecăm în excursie.
Sigur, dragă, doar nu sunt tatăl tău.
Iar tu rămâi cu tata.
Nina, mai înveseleşte-te, că plecăm în excursie.
Probabil că abia aştepţi să mergi în satul tău.
Nu, dar trebuie să mergem.
Am promis organizaţiei.
Acolo e ce s-a strâns la tombolă ?
Ia să vedem ?
Puneţi-vă pijamaua, că, mâine, ne sculăm devreme.
- Bine, mamă. - Bună !
Am venit doar să le aduc pe astea şi fug imediat,
că trebuie să pregătim nu ştiu câte sandvişuri cu mortadela...
Mi-a căzut o...
Azi nu a plouat.
Pe tine nu te-o fi plouat. Eu am prins o ploaie zdravănă.
Dă-mi.
Uite, fetele şi cu mine plecăm mâine.
Nu va mai trebui să te prefaci.
Julia, nici nu m-am trezit bine. Serios.
Ţi-am lăsat caserole cu mâncare pentru prânz şi cină pentru fiecare zi.
Nici nu trebuie să ieşi la cumpărături.
Foarte bine, dar mă descurc.
De câte ori n-am fost eu la cumpărături ?
Da. Ce ai cumpărat data trecută ?
Haine pentru tine.
Asta nu înseamnă cumpărături, dragule, ăsta e shopping.
Dacă trebuie să-mi găsesc un job, trebuie să fiu bine îmbrăcat, nu ?
Ştii cât costă cămăşile alea pe care ţi le-ai cumpărat ?
- Nu. - Foarte multă mortadela.
Nu ştiu de ce vă întâlniţi în seara asta.
Care-i treaba ta ?
Abia aştepţi să rămâi singur cu videoclubul tău.
Nu rămân singur.
Gorka nu te va bate la cap. Nici nu o să-ţi dai seama că e aici.
Pe mine copilul ăsta mă îngrijorează, Carmen. Ce vrei să-ţi spun ?
Da. De când te îngrijorează pe tine copiii ?
Tu, de fapt, nu vrei să rămâi cu Gorka.
Gorka ne-a ieşit ciudat. Sinistru.
Nestor... Nestor ! Nestor, mă auzi ?
- Normal că te aud. - Lasă ăla şi vorbeşte normal.
Oamenii nu derulează casetele înainte să le returneze.
Dacă le derulez eu în videoclub, stric capetele.
Nu vezi că trebuie să fiu eu atent la toate ?
Sună-ţi asociaţii, că de asta sunt.
De-aia i-ai pus un nume atât de ciudat videoclubului.
Da. Vreau să-ţi spun ceva.
- Nu e nicio problemă. - Ce s-a întâmplat ?
Veronica şi Alberto nu au fost convinşi.
- Şi a trebuit să pun eu toţi banii. - Ce bani ?
De asta nu pot lipsi de la videoclub. Sunt singur.
Nestor, de unde ai scos banii ?
A trebuit să fac un credit.
Nu, dar stai liniştită. Zău. Fiindcă dobânzile sunt o nimica toată.
Adică foarte mici.
Car...
Carmen. Carmen !
Bună.
- Bună, Julia, la ce etaj e ? - Al treilea.
Vă deschid imediat.
Ce frumoşi ! E familia ta, Nina ?
Nu. Rama se vindea cu tot cu fotografie.
Puteau măcar să fi ales o altă femeie ca să vândă rama asta.
Asta e mama mea.
- Mama ta locuieşte la Berlin ? - Nu.
- Nu e de acolo ? - Ba da, e de acolo, dar e moartă.
- De ce nu taci puţin, Carmen ? - Da, mai bine.
În Berlin, locuieşte tatăl meu.
- Atunci, o să mergi să-l vezi. - Nu. El locuieşte în Berlinul de Est.
Iar noi mergem la...
În cealaltă parte a zidului.
În Berlinul tatălui meu nu se poate merge.
- Bună, fetelor ! - Bună.
- Am ajuns.
L-am lăsat pe mezelar fără mortadela.
Bine, hai, scoate-o şi tăiem pâinea.
Lasă-mă puţin, că vin cu o sete...
Doriţi un pahar cu apă ?
Dacă ai altceva, mai bine.
Ai chef, nu ?
Doar asta am.
- E coşul de la tombolă ? - Da.
Nu, n-am făcut extragerea.
Hai să fim serioase, noi am cumpărat aproape toate biletele.
Am fi câştigat sigur.
E foarte tare ?
La cramă au spus că, dacă îl bei simplu, arde destul de tare.
Că e mai bine cu puţină apă carbogazoasă cu lămâie.
- Ai ? - Nu.
- Şi tirbuşon ? - Nu.
Lasă, lasă, e cu filet. Să vedem.
- Nu e rău. - Să vedem.
Nu am atâtea pahare.
Nu, e în regulă din sticlă.
Mâine, ne trezim foarte devreme, da ?
Hai, să ciocnim. Pentru fete.
Şi pentru noi, nu ?
- Noroc ! - Noroc.
- Sandvişurile ? - Da, aşa e.
- De ce am venit ? Hai. - Uite ce bine arată.
Ce bine lucraţi, fetelor.
- Tu le pui mortadella, nu ? - Da.
Câte sandvişuri trebuie făcute ?
Unu, doi, trei, patru... Aţi cumpărat foarte prost.
Ăsta, cu ăsta, şi ăsta, cu ăsta. Hoaţo !
Pentru Berlin !
Au mai rămas două.
- Da. - Puţin, Nina.
Bea, bea !
- Hai ! - Bea, bea, bea.
Scumpule ! Nu vă uitaţi. Nu vă uitaţi.
Tată, mamei îi e rău.
- Ce ? - Vomită în baie.
Carmen. Carmen, ce se întâmplă ?
Trebuie să pregătesc bagajul fetei, că întârziem.
Nu vă uitaţi ! Doamne...
Am încercat s-o trezesc, dar nimic.
Ai sunat la doctor ?
În principiu asta nu e treabă de doctor,
dar, dacă vreţi, sun.
De ce nu e de doctor ?
Pentru că nu chemi doctorul pentru o mahmureală.
- Ce-i aia mahmureala ? - Asta e mahmureala.
Nu poţi să mergi aşa, Mari.
Tortilla ! Eu trebuie să fac tortilla.
Ce-aţi băut aseară de sunteţi aşa ? Doamne...
Rucsacul tău ?
Aşa. Vino.
- Hai, Ainara, că o să întârzii. - Dar încă nu e nimeni, tată.
- Poate sunt toţi înăuntru. - Da.
Bună dimineaţa. Ţi-o las pe fetiţă.
- Unde e Mari ? - Îi e rău.
Nu ştiu ce le-aţi făcut aseară, dar e praf.
Ainara nu poate călători singură.
Ei bine, se vor ocupa celelalte.
Care celelalte ? Mai vezi pe cineva aici ?
- Tu ce faci aici ? - Dar tu ?
Carmen a vomitat toată noaptea.
Mari e la fel. E foarte rău.
Uite-o pe asta. E ca nouă.
Sovieticele, au o rezistenţă grozavă.
Ce le-ai făcut ? Ce le-ai făcut ?
Că astea sunt genul care se ameţesc
cu două cidruri spumante de Ajun.
Le-am forţat. Obicei sovietic. Nu ştiaţi ?
Forţăm oamenii să bea. Şi la alte lucruri, de asemenea.
Uite, sunt toţi. Am ajuns bine.
Bună dimineaţa. Bun, aveţi tot, nu ?
- Da. - Drum bun.
Fiţi atente. Purtaţi-vă frumos.
- Bine. - La revedere.
Nu, nu, nu, nu, nu, nu !
Fetele nu pot călători fără un adult responsabil.
Nu, mama lor nu e în stare să călătorească.
Şi ea e mahmură ?
Gorka, nu vorbi aşa despre mama ta.
- Fetele sunt foarte mici. - Nici chiar atât de mici, nu ?
Hai să vedem, e nevoie de un adult responsabil, nu ?
- Ei bine, aceea eşti tu. - Eu pot fi numită adult responsabil.
Atunci, nici eu.
Fetele trebuie să călătorească
cu unul dintre tutorii lor legali.
Dacă mamele lor nu pot veni, va trebui să le însoţiţi voi.
- Noi nu putem. - Ba sigur că puteţi !
- Şi de ce putem merge ? - Stai, Nestor.
Nu, că ştiu unde bate. De ce putem merge ?
Pentru că nu aveţi serviciu. Sunteţi toţi şomeri.
Să-ţi fie clar că eu nu sunt şomer, da ?
- Am o afacere. Sunt antreprenor. - Gata.
- Ce caută ăla aici ? - E părintele Arrupe.
Vine cu noi. O să conducă autobuzul.
Cine e părintele Arrupe ?
Zeci de mii de manifestanţi au defilat în noaptea de 19 octombrie
pe străzile din Dresda în cea mai mare manifestaţie...
Nu vine fata ta să-mi mai vândă bilete, nu ?
Fata mea e în drum spre Germania.
Nu, e aici.
Ce s-a întâmplat ? Unde e bunica ?
- De ce nu eşti în autobuz ? - Bunica e pe jumătate moartă.
Cum ? Am înţeles...
Problema e că bunica ta nu mai e la vârsta
să iasă la chefuri.
Te-a lăsat fără excursie.
Îmi pare rău, scumpo.
Ce e asta ?
Bonul ăsta mi l-ai dat de ziua mea.
"Valabil pentru două zile în parcul de distracţii".
Pe ăsta mi l-ai dat de Crăciun. "Valabil pentru două zile la plajă".
Ăsta, de ziua mea onomastică. Vreau să le schimb pe toate.
Foarte bine. Şi cu ce vrei să începem ?
Vrei să mergem la plajă ? Cam frig pentru plajă, nu ?
O să vii cu mine. Trebuie să vii cu mine.
N-o să merg în Germania cu tine.
Tu ştii în ce încurcătură sunt eu aici cu ale mele ?
Ce încurcătură ? Că nu faci nimic aici.
Ba da. Îi bei vinul din bar lui Loren.
Ascultă, nu-i vorbeşti aşa tatălui tău !
Atâtea prostii pentru moftul de a merge cu prietenele tale.
Hai, acasă. Zău aşa.
- Pentru tine e închis. - Cum adică "pentru mine" ?
Nu am cheltuit eu atât pe bilete
ca fetele să nu plece în excursie
şi tu să rămâi aici, să-mi bei vinul pe gratis.
Aşa că valea !
Tată, hai, accelerează.
Dacă mă mai grăbeşti o dată, mă opresc aici.
Ajungem târziu !
Ce vorbeşti ? Eu n-am întârziat o zi la fabrică.
O să-mi vorbeşti mie despre punctualitate ? Zău aşa.
Bine aţi venit. Suntem toţi.
În sfârşit, ai ajuns.
- Bună dimineaţa, Sandra. - Bună !
Ce faceţi aici ?
Tu ce crezi ?
Mama ta e mahmură, nu ?
Şi ăsta care arată ca un preot, cine e ?
Chiar e preot. Părintele Arrupe.
Ne preda la şcoală. Îi spuneam "Brutarul".
De ce ?
Pentru că avea palma cât o pâine.
Pot să ştiu ce căutaţi cu ăsta ?
- Are două fiice în echipă. - Ca şi cum ar avea o mie.
Şi pe el l-au dat afară.
A fost şeful nostru şi mereu va fi.
Chiar dacă acum e în rahat ca noi, nu ?
Şi la ce distanţă e Berlinul de aici ?
La 2.000 de kilometri, m-am interesat.
Şi încă 2.000 întors.
Dar e foarte mult.
Şi aţi adus haine de schimb ? Eu am venit cu ce am pe mine.
Nici măcar o pereche de chiloţi de schimb n-am.
- Ce scârbos, Cris. - Uite. Nu...
- Îţi iese aer. - Clar.
- Asta e profesoara ? - Da.
E puţin cam...
Scuzaţi-mă, ce anume trebuia să aducă fetele ?
Ai grijă, Gorkita.
Auzi ? Nici eu nu mi-am adus haine.
- Ce caută Gorkita aici ? - Nu aveam cum să-l las singur.
Dar mama lui e mahmură, nu are o boală terminală.
- Aţi adus bani ? - Nu.
Perfect. Şi ce mâncăm ?
Păi o să împărţim sandvişurile fetelor, zic.
Ce dracu' facem aici ? Nu avem nicio treabă, omule !
Bine aţi venit la bord. Vă vorbeşte căpitanul.
Aşezaţi-vă comod, pentru că începem călătoria noastră spre Berlin, Germania.
Şi aici chiar puteţi vorbi cu şoferul.
De fapt, apreciază dacă îi ţineţi companie,
pentru că drumul va fi lung.
Tată, cât mai e până ajungem ?
Mult, fiule. Multe ore. Dar nu-ţi face griji, da ?
Autobuzul ăsta sigur are video şi ne vor pune nişte filme pe VHS
şi o să treacă timpul cât ai clipi.
Nu. Nu se poate.
Cum să nu aibă video autobuzul ăsta ?
Are radio. Are casetofon. Are microfon.
Microfonul mă gândeam să-l folosesc şi pentru cântat.
Dar nu voiam să mă apuc până ajungem la Eibar,
dar, dacă vreţi...
Hei, hei. Vino.
Suntem la coada Europei.
Un autobuz fără video. Şi, apoi,ne mirăm
că nemţii sau francezii sunt înaintea noastră.
Mă plictisesc.
Tu ce faci aici ?
Hai, du-te şi stai cu sora ta şi cu prietenele ei.
Sigur Berlinul e plin de videocluburi.
Mai multe videocluburi decât brutării.
Aţi adus aparatul foto ?
Trebuia să-l aduc eu, la naiba.
Am albumul de familie atât de trist...
Ce bine ne-ar fi prins nişte poze din Germania.
Le înţeleg. Au o viaţă foarte deprimantă.
Da, dar nu era nevoie să bea vinul de la tombolă.
Au băut vinul de la tombolă ?
Tu ce faci aici ?
Nu mai bârfi. Du-te cu tata şi prietenii lui.
Facem un mus, atunci ?
- Ce spui ? Suntem trei. - Să-i spunem şi lui, atunci.
Nu, nici vorbă. Facem o escoba dacă e.
Uită-te la el, creţul.
Cum se spune "mă plictisesc" în sovietică ?
Nimic. N-am fost niciodată atât de departe de casă.
Cel mai departe am fost la Donosti, la plajă.
Eu n-am fost.
Ce asculţi ?
Vrei să ţi le las ?
- Poftim. - Mulţumesc.
- Noi nu mai şi oprim ? - Doar ce-am plecat !
Da, hai să oprim, că vreau să fumez.
Eu trebuie să sun acasă. Îi spun popii.
Şi ăsta ce are ? Îi e dor de soacră, sau ce ?
Ce soacră ? Ăsta vrea să ştie dacă l-au sunat de la fabrică.
Nu-mi spune că încă mai crede că o să-l angajeze din nou.
Da, dar nu-i spune nimic, că se supără, da ?
Nu, nu, nu-i spun nimic. Nu vreau scandal.
Zic să nu-i spui nimic, că se supără.
Ţi-am spus că nu-i zic !
Atenţie, atenţie. Vom face o oprire de 15 minute.
Hai.
- Fetelor, mergem acolo ? - Bine.
Bine, super.
- Ultima e un ou clocit ! - Nu se pune ! Eu sunt ultima !
Te descurci !
Fetelor, atenţie. Încet.
- Mergem în ordine. - Da, bine.
Nu mai pot.
Bine !
- Se plictiseşte şi se prosteşte. - Da.
Pot să mai văd o dată ?
Bine !
Gorka Echevarrieta, vino aici imediat !
Nu m-am mişcat din casă.
În starea în care sunt, unde să mă duc ?
Da, ştiu cum ai fost, dar ai dormit buştean.
Între timp, eu sunt aici, cu fata.
Mi-ai lăsat o belea pe cap.
Măcar, zilele astea, să fii atentă la telefon,
că poate le vine ideea să sune după-amiază.
Cum fabrica merge pe profit,
acum, pot suna oricând.
Sigur că merge pe profit.
Nu vă mai plătesc pe voi...
Ştii mereu ce să spui, nu ?
Serios... Ce talent ai să înveseleşti lumea.
Hai, lasă, Oscar. Spune-mi cum e călătoria.
- Cum e nepoata mea ? - Încântată, cum să fie ?
- Hai, spune-mi mai mult. - Nu, închid.
Că e apel internaţional şi costă al naibii.
La revedere !
- Dar e cu taxă inversă... - Pa, pa.
Hai, o minge, da ? A adus cineva o minge ?
Aşa, te mai antrenezi şi tu puţin, că ai mare nevoie.
- Îi place fotbalul ? - Ce întrebare.
- Normal că-i place ! - Nu-mi place !
Cred că am eu pe aici o minge. Putem face un meciuleţ.
Ce naiba ?
Nu se întâmplă nimic, da ? Nu se întâmplă nimic.
- Dar ce faceţi acolo ? - Suntem deja în Franţa ?
- Aristi. La naiba, Mendibil. - Cum ? Îi cunoşti ?
Cum ? Da, de la şcoală.
Erau mereu băgaţi în chestii politice.
Cine ştie ce-aţi făcut !
Tată !
Cum i-am înfruntat, nu ? Ai văzut ?
Şi cum i-ai înfruntat ?
Păi m-am pus în faţa lor şi l-am interceptat pe unul.
Doar că era foarte puternic şi, până la urmă, mi-a scăpat.
Dar eu asta o s-o povestesc în sat, o să vezi.
Tată, o să spună că ai inventat totul.
De ce să spună asta ? Nu asta s-a întâmplat ?
Eu am văzut că te-au împins şi te-au trântit la pământ.
Dacă spui pe-acolo că i-ai înfruntat, nu te vor crede.
Vor crede ce le spun eu, că de asta sunt prietenii mei.
Du-te la joacă, hai.
Fetele...
Continuă, continuă, nu...
Nu ţi-ai rupt nimic. E doar o contuzie.
Nu ştiam că eşti şi traumatolog.
"Ă". Traumatologă.
La nai... Acolo chiar m-a durut puţin.
Ce călătorie ciudată, nu ?
- Ciudată ? - Da.
Spune că nu-ţi place, nu spune "ciudată".
Nu spun că nu-mi place. Spun că nu prea are sens.
Mi se pare, în plus, că tu crezi că aici ar trebui să fie soacra mea.
Şi soţiile celorlalţi, la fel.
Pentru că noi suntem aici, dar nu prea avem nicio treabă.
Atunci, evident, nu ajutăm.
Şi acum, cu mâna asta ? Ce fac eu ?
Nu-mi miroase prea bine, dar...
Aveţi treabă atât cât sunteţi dispuşi să aveţi.
Dar, aici, îţi dau dreptate, da ?
În momentul ăsta, nu prea aveţi treabă.
Gata.
Nici tu nu eşti cu mult mai bună, nu ?
Nu ştiu ce caută o nemţoaică singură în Bilbao.
Sunt consecinţa unui tată iresponsabil.
Ca fiicele voastre.
De unde ştii că erau din ETA ?
Doi basci se ascund în portbagajul unui autobuz
ca să treacă în Franţa.
Da, nu, sigur. Sună puţin a ETA, da.
Foarte bun exemplu. Te felicit.
Mă ajuţi să le ducem pe fete la autobuz ?
Şi, ce mai faci ? Cum a fost cu profa ?
- Ce antipatică mi-e tipa asta. - Păi e sovietică.
Fetelor. O luăm de la început ?
De ce suntem aici ?
Pentru că astea nu ştiu să ducă o beţie.
Bine. Şi ce ştim noi să facem ?
La naiba. Să ducem beţii.
Ce nu ştim să facem noi ?
Să însoţim nişte puştoaice la un campionat de gimnastică.
Exact.
Bine, dacă ar fi fost un campionat de fotbal...
Nici aşa. Ar fi mers tot cu mamele lor.
Nu, zic dacă era de băieţi.
Atunci, ar fi fost complet diferit. Nu compara, n-are nicio legătură.
Şi tu ? Nu vrei să te duci acasă ?
La ce casă, Oscar ? Dacă mă despart de Mari...
- Te desparţi ? - La naiba, Nestor.
Mă duc singur în Asturias. Fără nevastă, fără fiică.
Normal că mă despart. Nu ţi-ai dat seama ?
Atunci, cu atât mai bine. Profită şi petrece timp cu Amaia.
- Ainara. - Aşa.
Petrece timp cu ea, dar la tine acasă.
Nu aici, unde şi-a înţărcat dracu' copiii. Ce facem aici ?
Copila nu mă suportă. Nici aici, nici acolo.
Eu o să plec unde e de muncă.
Dacă e de muncă în Germania, rămân acolo.
Eu vreau să mă întorc.
Nu pot lăsa singur videoclubul.
Nu, eu, nu... Nu am venit pregătit.
Adică, cu frigul care o să fie în Germania...
Dacă mi-aş fi adus haina de piele, una foarte frumoasă, groasă...
Foarte frumoasă, pe care mi-am cumpărat-o la Londra.
Care are nişte...
Are nişte... Nişte...
Eu fac ce spuneţi voi.
Foarte bine. Începi să-mi placi mai mult, domnişorule.
Dacă plecăm acum, ne întoarcem la timp pentru cină.
Ce ? Hai, la naiba ! Suntem taţii lor sau nu ?
- Sigur. - Fiicele noastre sunt ale noastre.
Facem ce vrem, că noi suntem autoritatea.
Orice ar spune tipa asta.
Ce ?
Bine. Eu fac ca la adunările din fabrică.
Ce spune majoritatea, chiar dacă nu sunt de acord.
- Gata. - Gata.
Hai, fetelor. Haideţi, ne întoarcem la autobuz.
Hai, că trebuie să continuăm.
- Asta e adevărat. - Da. N-a nimerit niciuna.
Domnilor, nimeni nu se întoarce.
Ne urcăm în autobuzul ăla, ajungem la Berlin,
fetele concurează, apoi, ne întoarcem acasă.
Ăsta e planul ! Bine ?
Vreţi să vă fac un desen ?
Hai !
- Vrei ? - Ce ?
Dacă vrei.
Ce e aia ? Ce e aia ?
Asta, cafea cu lapte.
Da, cafea cu lapte, sigur e cafea cu lapte.
Cafeluţă cu lapte, ca să fim vioi.
Că trebuie să-i dăm bice, mai e mult de mers.
Mie nu-mi miroase bine. Nu mi se pare corect, fetelor.
Hai, Ainara, ce e corect ? Să murim de foame ?
Dacă împărţim, ne revine o bucăţică foarte mică fiecăreia.
Şi noi trebuie să ne hrănim, că avem competiţie.
Ei nu fac nimic.
Păi... Şi asta e adevărat.
Dar trebuie să împărţim. Se presupune că e bine să împarţi.
Nu face o confuzie, că nici ei n-ar împărţi cu noi.
Ar face-o doar din obligaţie.
Eu fac ce spune majoritatea.
Ce faceţi ?
Gorka, ai grijă să nu ne vadă nimeni.
- Să vadă ce ? - Uite, îţi dau puţin.
- Care a fost faza cu termosul ? - Nu am încredere în Brutar.
Întotdeauna i-a plăcut să tragă la măsea.
La ore venea mirosind a vin.
Şi cu cât bea mai mult, cu atât ne bătea mai tare.
Pe ăsta l-a altoit de l-a lăsat surd de o ureche.
A fost suficient să văd termosul şi să cred că avea calimocho în el.
Zic că el l-a inventat, Brutarul.
Tatăl Arrupe a inventat calimocho-ul ?
Da, aşa se spune.
Se pare că, într-o excursie a şcolii la munte,
Brutarul avea o sticlă de vin. Şi, în ziua aia, era foarte cald.
Şi vinul sec nu intra.
Şi mai era un profesor cu o ladă frigorifică
cu doze de Coca-Cola.
Şi Brutarul, căruia îi era foarte sete,
a încercat să amestece vinul cu Coca-Cola.
Şi aşa a inventat calimocho.
Dar când s-a întâmplat asta ?
- Acum o grămadă de timp. - Acum o mulţime de ani.
Când eram noi la şcoală, deja povesteau cei mari.
- Da. - Dar nu se poate.
- Ba se poate. - Sigur că se poate.
Coca-Cola a apărut în Spania acum 30 de ani.
Ca un profesor de şcoală, într-o excursie cu copii,
acum mai bine de 30 de ani să fi avut o Coca-Cola...
la doză, pe deasupra, mi se pare cam ciudat, nu ?
Bine, atunci, no fi fost la doză, o fi fost la sticlă, ce ştiu eu ?
Aşa se întâmplă dacă vă înhăitaţi cu ăsta.
V-a stricat o anecdotă beton pentru toată viaţa.
La naiba, nu vă miroase a mortadela ?
Nu, nu. Miroase a plastic.
Da, ca fabrica de plastic de când treci prin Durango.
Nu, nu, nu. Miroase puţin a mortadela.
Mâncaţi sandvişurile fără să spuneţi nimic ?
Nu-mi vine să cred.
Unde mergeţi ? În spate, nu e nimic de văzut.
Vă jur, nu e nimic de văzut. Nu e nimic de văzut.
Scumpete, serios ?
Cris, Bea, ce faceţi e de o educaţie foarte proastă.
Foarte frumos, pe bune, foarte frumos. Nu-mi vine să cred.
Asta nu se face.
Foarte bun.
Ce vă mai plac mezelurile vouă, celor din Europa de Est, nu ?
Normal...
Dar Nestor are dreptate şi miroase a plastic.
Şi poţi să le mănânci pe toate din partea mea, dacă vrei.
Foarte bune. Delicioase.
Vai, mamă.
Le faci ciudat, pentru că eu le-am legat aici.
Le mănânc pentru că mi-e foame, dar...
Aş mânca cu plăcere o farfurie de fasole.
- Mie nu-mi place fasolea. - Cum nu-ţi place fasolea ?
- De când nu-ţi place ţie fasolea ? - De când mă ştiu.
Dacă ai fi făcut foamea ca mine, ai mânca şi pietre.
- Dar când ai făcut tu foamea ? - Alo, micuţo, în război.
- Ce război ai trăit tu ? - Mă rog, în mod direct, niciunul.
- Războiul Rece. - De exemplu.
Voi nici nu vă daţi seama cât de bine trăiţi.
Mult mai bine decât noi, asta e sigur. N-aveţi habar.
Eu trăiam mai bine.
Da, dar tu nu te pui. Pentru că, acum, eşti un ratat, ca noi.
- Dar, înainte, erai un exploatator. - Uite, noi eram opt fraţi.
Şi, dacă nu te descurcai, rămâneai nemâncat.
Acum, sunteţi toţi nişte moi. Vă plângeţi de plictiseală.
Dar singurii care se plâng
de sandvişurile cu mortadela sunteţi voi.
Uite, la vârsta voastră, eu deja lucram la cuptor.
La nouă ani lucrai la un cuptor ?
Mă rog, poate puţin mai târziu. Dar nu mă plângeam atât.
Tată, tu ştii care e mâncarea mea preferată ?
Şi de ce ar trebui să ştiu ? Ce sunt eu, majordomul tău ?
Ca să văd dacă ştii ceva despre mine.
- Normal că ştiu lucruri despre tine. - De exemplu ?
De exemplu că nu-ţi place fasolea.
Sincer, ce păcat. Ce păcat, nu ?
Pentru că, acum, sunteţi de poză.
- Atunci, fă-ne una. - N-am adus aparatul foto.
Fă-ne o poză, tată.
Hai, o poză de amintire.
- Haideţi, fetelor. - Ce ?
Hai.
Aveţi grijă, că apăs, da ?
Sandri, bidonul de apă. Mizeria asta de pâine ca guma.
- Cine e Angela ? - Angela e numele mamei mele.
Dar pe mama ta n-am văzut-o niciodată.
Sandri, ai băut ? Trebuie să te hidratezi bine, da ?
A murit. Eram foarte mică.
- Şi cum a murit ? - Era bolnavă.
- De ce ? - Nu ştiu.
- Cum nu ştii ? - Cris, vrei să taci ?
O să-l întreb pe părintele Arrupe să vedem ce facem,
că nu ştiu când ajungem.
Oprim să dormim, părinte ? Oi fi obosit.
Nu, nu, nu. Sunt bine.
Dormim acum şi continuăm mâine, mai bine.
Tată, n-am chiloţi.
Uite-i aici. Îi caut de luni de zile.
Ce e cu chiloţii ?
Bea n-are chiloţi, dar eu, din fericire, îi am pe ăştia.
De când am fost în tabără vara trecută.
Am înţeles.
- Josema. - Juanma.
Juanma, Juanma, aşa.
Uite, soacra mea i-a pus fetiţei o grămadă de schimburi,
cât pentru o lună.
- Vrei nişte chiloţi ? - Mulţumesc.
Îţi fac rost de nişte chiloţi. Nu e nicio problemă.
Sandri, dă-mi rucsacul, că trebuie să iau nişte chiloţi.
Nu sunt pentru mine, da ? Nu-ţi face griji.
Sunt pentru domnişor, că se pare că n-a adus.
Îi iau eu.
Au ! Mă ajuţi să-i scot ?
Mă doare tare încheietura.
Eu cred că, atunci când ajungem la Berlin,
o să trebuiască să merg la Urgenţe.
- Vrei să te ajut eu ? - Nu, mulţumesc ! Dormi !
Bine, îi caut eu.
Uite, o pereche.
Poftim, chiloţii.
- Nu te aşteptai la asta, nu ? - La ce ?
La faptul că un angajat al tău o să-ţi dea nişte chiloţi de fată
într-o benzinărie franceză.
Nu.
Normal, sunt lucruri în viaţă pe care nu le vezi venind.
- Ce e ? - Mi-e sete.
Eu n-am apă aici.
La benzinărie ar trebui să fie.
Da. Da, dar nu te duci singură, nu ?
Nu, nu, du-te să dormi, iubito. Du-te.
Te duc eu. Te duc eu, că sunt treaz.
O însoţesc eu.
Scaunele de autobuz, nu ?
Eu, aşa, îndoită, nu... Nu puteam să dorm.
- Nici tu nu puteai dormi ? - Mi-era sete.
Sigur. Sigur...
Poate nu puteai dormi pentru că erai îngrijorată, nu ?
Se întâmplă. Mi se întâmplă şi mie.
Încep să mă gândesc la tot felul de lucruri, bum-bum,
şi nu mai pot adormi.
Poate eşti îngrijorată din cauza părinţilor tăi, nu ?
Săraca...
Să-ţi divorţeze părinţii e o lovitură, sincer.
Părinţii mei o să divorţeze ?
Ce ?
Eşti bine ?
Şi copilul ?
- Andoni. - Ce ? Ce s-a întâmplat ?
Cum naiba ţi-a trecut prin cap să-i spui ?
- Am crezut că ştia. - Nu ştia nimic ! Ce să ştie ?
Călătoria asta era ca să-i spun, la dracu' !
- Doar făceam conversaţie. - La naiba cu conversaţia !
- Unde te duci ? - Nu ştiu.
Ainara.
Ainara, deschide, sunt tata.
- Deci e adevărat ? - Deschide.
- E adevărat sau nu ? - Ce anume ?
Că o să divorţaţi.
Nu o să divorţăm, o să ne separăm.
- Şi care e diferenţa ? - Nu ştiu.
- Ce porcărie. - Ainara, limbajul !
Şi eu ce fac acum ? O să pleci de acasă, nu o să te mai văd.
Tată !
Oricum nu mă suporţi.
N-o să mai ai un domn întins pe canapea,
fumând toată ziua, ca o locomotivă.
Scapi de mine. Nu eşti bucuroasă ?
Unde te duci ? Ainara !
Mama mă-sii !
Tată, cum erai tu când erai mic ?
Când eram mic ? Nu ştiu, normal. Foarte fericit.
- Şi ce făceai ? - Păi, ca voi, mergeam la şcoală.
Şi când nu mergeai la şcoală ?
- În vacanţă, zici ? - Da.
Păi... Mergeam la plajă, cu bunicii.
La plaja din Sopelana ?
Nu, noi mergeam la Laredo, că aveam barca acolo.
- Aveaţi barcă ? - Da, mă rog, un velier micuţ.
Era al bunicului. Mergeam cu verii şi unchii, da.
Şi ce s-a întâmplat cu barca ?
Dacă mergeaţi toţi, nu era chiar mică.
Ei bine, o barcă e foarte scumpă. Costa mult s-o întreţii.
Şi, acum, nu mai avem bani.
- De ce ? - Pentru că tata nu are serviciu.
- Şi nu poţi să găseşti alt serviciu ? - Nu e chiar aşa de simplu, Cris.
Şi pe cel de dinainte, cum l-ai obţinut ?
- Serviciul meu, la fabrică ? - Da.
Ei bine, în parte, mi l-a obţinut bunicul.
- Adică a fost uşor ? - Nu chiar uşor...
Vreau să spun că şi eu...
- Şi ce trebuia să faci ? - Să supraveghez.
Să supraveghezi ce ?
Să supraveghez tot ce se întâmpla în fabrică...
Era un serviciu foarte important. Da.
Când mi l-a obţinut, bunicul mi-a spus:
"Acum, ai serviciu pe viaţă".
Ce tupeu, pe deasupra, te-a şi minţit.
Să ai bani face totul mai uşor.
Atunci, nu o să mai avem niciodată bani ?
Doamnelor şi domnilor, mesdames et messieurs,
în acest moment, traversăm Parisul, capitala Franţei.
Dacă vă uitaţi pe ferestre, veţi putea admira oraşul iubirii.
- Ăsta e Parisul ? - Seamănă cu Barakaldo.
- Ăla e Turnul Eiffel ? - Nu, aia e o antenă.
Dar Turnul Eiffel nu e o antenă ?
Ba da, dar aia de acolo e o antenă ca cele de la mine de acasă.
La naiba, Mari, eu, la 11 ani, umblam singur prin viaţă !
Ainara trebuie să se descurce, o să-i prindă bine.
Crezi ? Nouă ne-a prins bine ?
Copiii din ziua de azi, cu care totul trebuie discutat,
totul trebuie explicat.
Aşa nu se pregăteşte nimeni pentru viaţă.
Foarte bine, Andoni. Măcar ai vorbit cu ea.
Păi normal ! Nu ţi-am spus că o să vorbesc cu ea ?
Doar aşteptam momentul potrivit.
Bine, te las. Ne vedem la întoarcere.
În ce belea m-ai băgat !
Cum îi pui copilului în rucsac bidonul mamei ei ?
Pentru că e singurul pe care-l avem.
Nu v-a prins bine să beţi apă ?
Ba... Nu contează !
Treaba e că Sandri a început deja cu întrebările.
- Păi răspunde-i ! - Da, sigur.
Trebuia tu să-i pui bidonul ăla nenorocit.
Fata se face mare, Oscar.
N-o să găseşti un moment mai bun decât călătoria asta
ca să-i vorbeşti despre mama ei.
- Bine. Au sunat ? - Nu.
Bine, atunci....
El nu mai poate continua să conducă aşa,
iar fetele au nevoie să doarmă într-un pat, ca să se odihnească bine.
La naiba, fetele... Şi noi !
Aveţi ceva bani ?
Crezi că, dacă aveam bani, mâncam mortadela două zile ?
N-avem niciun ban.
Staţi aşa, eu am o idee.
Aveţi grijă cu ideile ăstuia.
- Are idei bune ? - Nu, nu, foarte proaste.
Eu încă mai am carnetul de cecuri al firmei.
Nu l-am dat înapoi când m-au concediat...
Nu contează.
Putem merge la un hotel şi să plătim camera cu unul din astea.
- Dar asta e legal ? - Nu, nu, nu, deloc.
Foarte, foarte ilegal.
Nu ştiu dacă de închisoare, dar e infracţiune.
Închisoare... Amendă sigur.
Şi nu-şi vor da seama că nu sunt valabile ?
Hai să zicem că, până îşi dau seama, noi suntem deja în...
Germania.
Ce ziceţi ? E singura idee care-mi vine.
De ce ? Ca să te plăcem ? Spune, spune.
Şi eu vreau să dorm într-un pat în seara asta.
Şi mă plăceţi, nu neg.
Bine, atunci, va trebui să mergem la un hotel, nu ?
- Dar vorbeşti franceză ? - Ăsta ?
Hai, cei din familii bune vorbesc franceza
mai bine decât francezii.
Ar fi posibil, vă rog, să plătesc cu un cec ?
V-am spus că vorbesc spaniolă. De obicei, nu acceptăm cecuri.
De obicei, nu, dar aţi putea face o excepţie...
Mersi. Şi... Cafeneaua e deschisă ?
Şi se poate... Se poate...
Adică, se poate trece consumaţia de la cafenea pe cameră ?
- Da. - Fantastic. Mulţumesc mult.
- Vin ? - Nu, nu, nu. Mulţumesc.
Tată, mi-e somn. Putem merge la culcare ?
După ce termini ce ai în farfurie.
- Mi-l împrumuţi ? - Acum ?
Da...
Gorka, lasă ăla.
Hei ! O să-l strici.
Tată, dă-mi-le !
- Lasă prostiile, serios ! - Ce faci ?!
Nu-l lovi.
O palmă la timp te scuteşte multe probleme.
- Ce probleme ? - Probleme.
Dacă aveţi ceva de spus despre fiul meu, părinte,
spuneţi-mi în faţă. Sau credeţi că nu-mi dau seama ?
Noi o să ne retragem, da ? Haide, mergem la culcare.
Deşi nu ştiu ce spun, fiindcă dv. nu prea staţi de vorbă, nu ?
Mie mi-aţi arătat foarte clar încă de mic,
că n-are rost să vorbeşti cu cineva când îi poţi da o palmă.
Echevarrieta, văd că, în ciuda tuturor eforturilor mele,
tot un caracter groaznic ai.
Ce faci, omule ? Nestor, eşti nebun ?
- Sunteţi bine ? - L-ai trântit.
Acum îţi pasă de popa ăsta nenorocit ?
E un popă nenorocit, dar el conduce autobuzul.
Tată, eşti cioplit cu barda.
- E bine, nu ? - E doar o tăietură...
Dar are nevoie de odihnă.
Toţi avem nevoie de odihnă. Haide, la culcare.
Du-te. Du-te cu fiica ta. Părintele e pe mâini bune.
V-am tras câte o palmă pe ceafă tuturor şi aţi ieşit băieţi buni,
sunteţi taţi buni şi nici nu aţi ieşit chiar aşa de rău.
Mă confundaţi cu Echevarrieta, părinte. Eu n-am fost elevul dumneavoastră.
Aţi ieşit normali. Aţi ieşit bine.
- Da. - Haide.
- Hai. - Nu, nu. Îl însoţesc eu.
Hai, că, mâine, mai avem mult de mers.
Tată, de ce a murit mama ?
Eu n-am făcut nimic ce să nu se fi făcut dintotdeauna.
Doar că ce ţi se pare bine într-o zi, a doua zi nu mai e.
- Treizeci de ani de predat ! - Aici.
Şi, dintr-odată, îţi spun că eşti bătrân, nu ?
Că metodele tale sunt depăşite, că...
Să nu exagerezi cu vinul la masă, că...
Că mâna de fier nu mai funcţionează. Că, atunci când...
Hai, noapte bună. Noapte bună.
Tată, sunt mare şi vreau să ştiu.
Ştiu că eşti mare. Problema nu e asta.
Uite, eu vorbesc mult. Vorbesc despre orice,
dar sunt unele subiecte despre care nu-mi place să vorbesc.
Pentru că doar gândindu-mă la ele mă fac să mă simt prost.
Şi mă gândesc mereu: "La ce bun să vorbim despre asta acum ?
O să schimbe ceva ?" Se acoperă şi se merge înainte.
Vorbesc ca să acopăr,
iar eu şi mama ta ne înţelegeam perfect
pentru că şi ea era foarte pricepută la a ascunde lucrurile.
Gândeşte-te, ea ştia deja că ce avea ea nu avea soluţie
şi mie nu mi-a spus nimic până la final.
Şi ştiu că te frămânţi mult din cauza asta,
pentru că m-ai întrebat de multe ori,
şi eu vreau să fii bine, da ?
Asta e cel mai important.
Deşi, ca să fii bine,
poate că, mai întâi, trebuie să fii rău.
Fiindcă, vorbind despre asta, o să te întristeze.
Şi pe mine la fel, dar, dacă tu crezi că vorbitul te va ajuta,
atunci, vorbim.
Acum sau când vrei tu.
Vrei să vorbim acum ?
Bine.
Ainara, deschide uşa. Nu fi copil.
Ainara, sunt foarte obosit ! Ainara, hai !
Lăsaţi-ne să dormim, la dracu' !
Camera noastră e 315.
Doamne, ce m-am speriat, Ainara !
Hai, la culcare, că sunt foarte obosit.
Ce se mai întâmplă acum, Ainara ? Ce se întâmplă ?
Promite-mi că nu vei pleca. Promite-mi, tată.
Plec pentru că nu există muncă pentru mine, iubito.
Nu-mi pasă, tată. Nu pleca.
Măcar nu pleca foarte departe. Nu-mi pasă că fumezi.
Hai, la culcare. Hai.
Pitic. Pitic, eşti trează ?
Raza mea de soare, chiar crezi că sunt cioplit cu barda ?
Asta îi spunea bunica mea tatălui meu, ştii ? I-o spunea mereu.
Şi bunica mea avea dreptate.
Măi să fie, văd că şi tu vrei să dai exemplu.
Nu voiam să fumezi în faţa fetelor
pentru că te invidiam.
Spune-mi, ce caută o nemţoaică în satul meu ?
- Vreme bună sigur nu. - Nu. Vreme bună nu.
Sigur la Berlin e aceeaşi vreme ca la Bilbao.
Şi uite cât de departe e, nu ?
Da. De ce atât de departe ?
Vă privesc şi mă gândesc că habar n-aveţi ce pierdeţi.
Fetele acelea, fiicele voastre, îşi vor trăi vieţile
şi ce nu au găsit acasă vor căuta în altă parte.
Şi poate departe, foarte departe de voi.
Şi cu toţii aţi pierdut o oportunitate.
O oportunitate să ce ?
O oportunitate foarte mare.
Noapte bună.
Ce ? Multă putere. Multă putere.
- La ce oră trebuia să ne întâlnim ? - La opt.
- Şi cât e ? - Opt şi un sfert.
Şi ce facem ?
Nu răspunde.
Vin cu tine.
Gata, ajunge !
- Poftim, dle. - Mersi !
Părinte ?
- Unde o fi plecat ? - De unde să ştiu eu ?
Ce facem ? Îl aşteptăm ?
Nu cred că se mai întoarce.
A lăsat cheile autobuzului şi banii.
Dar tu ştii să mânuieşti hârbul ăla ?
Te descurci ?
Vrei să conduci tu ?
Nu, nu. Dacă te descurci, continuă tu.
Trebuie să plătim.
Mulţumesc.
La ce naiba se uită ăştia ?
Fotbalul îi prosteşte la fel de tare ca pe noi.
Germania, Germania, Germania...
Sărbătoresc sau ce ?
Unde te duci ?
Nina !
Se întâmplă !
Oamenii deja trec de cealaltă parte.
Familiile se reunesc.
- Familiile ? - Da !
După atâţia ani despărţiţi.
Ce faci, Nina ?
Eşti nebună ? Nu poţi pleca aşa !
Gata ! Ne întoarcem acasă.
Tată, abia am ajuns.
Cum să rămânem aici dacă dărâmă zidul, nu ?
Noi nu mergem în centrul vechi din Bilbao când e manifestaţie.
Unde mergem ? E periculos, Nina.
Am venit aici la un campionat de gimnastică.
E sala de sport ?
Aşa cred, dar e foarte frumoasă.
Nu e nimeni aici.
De unde ştii tu ? Poate sunt înăuntru şi ne aşteaptă.
Alo ? E cineva acolo ? Alo ?
E închis !
E normal să fie închis.
Nu vor veni azi la un campionat de gimnastică.
Ei bine, noi suntem aici, nu ?
Dar celelalte echipe au văzut la televizor,
au ascultat la radio.
Noi nu am aflat nimic.
Şi ce facem ? Luăm autobuzul şi ne întoarcem acasă ?
Vrei să mai petreci două zile acolo în el ?
Hei, hei ! Nu e vina mea, da ?
Eu sunt primul căruia i-ar fi plăcut să nu fi făcut drumul ăsta degeaba.
Dar ce facem aici dacă nu e niciun campionat ?
- Facem altceva. - Ce altceva ?
Îl întrebăm pe domnul ăla care vine să ne deschidă.
Da, da, da. Ce doriţi ?
Am venit la campionat.
Campionatul a fost anulat.
- Ce zice ? - Că nu e niciun campionat.
Da, sigur. O să ne întrebe cum de nu am aflat ce s-a întâmplat.
- N-aţi auzit ce se întâmplă ? - Ce ?
- Nu a spus asta ! - Am înţeles.
Am venit din Spania, vă rog.
Trebuie să ne lăsaţi să intrăm.
Clădirea e închisă. Nu e nimeni.
Nu contează. Am venit doar să facem simularea.
- Lăsaţi-mă în pace. - Vă rog, vă rog, nu !
- Nu ! Vă rog, lăsaţi-ne să intrăm. - Gata, gata !
La naiba ! Nu pot să cred ce se întâmplă.
- Gata... - Ce prostie !
Gata. Nu te mai enerva atât, nu are sens.
Nu ! Ce nu are sens e că, dintr-odată,
ajungi într-o zi şi nu mai e zid
şi trebuie să vezi oameni pe care nu i-ai văzut de 30 de ani.
- Nu arată bine, nu ? - Da, dar sigur Nina o să rezolve.
Ce ? Vouă nu vă pasă nimic ?
Ce o să le spuneţi fetelor ?
Păi că nu e vina noastră, că am făcut tot ce am putut.
Le spunem că am venit degeaba, atunci ?
Să vedem ce feţe fac.
Sau putem intra acolo şi echipa să-şi facă exerciţiul.
- Nu e niciun campionat ! - Nu contează campionatul !
Cum să nu conteze ? Dacă nu e altă echipă, nu e competiţie.
Vrei să intri acolo ? Foarte bine.
Domnul ăla nu o să te bage în seamă.
Poate pe mine o să mă bage.
Da, dacă-i faci şi un cec.
- Nu, zic, dacă vorbesc cu el. - Ce spui ?
Juanma, ne-am făcut destul de râs deja.
Dar... Vorbeşte germană ?
La fel ca franceza ?
I-o spune "Beckenbauer".
"Oktoberfest". Sau "Frankfurt".
"Kaputt".
Alo ?
Bună seara.
Aţi putea deschide uşa, vă rog ?
Ce vrei ? Am vorbit deja cu prietena ta.
Numai puţin.
Aţi fi atât de amabil să deschideţi uşa, vă rog ?
Nina, ce vorbeşte el e germană inventată, nu ?
- Păi... - Nu, nu, nu. Vorbeşte foarte bine.
Am putea merge să mâncăm ceva.
Sigur.
Mulţumesc.
Deci... Ne lasă să intrăm puţin.
Mai devreme, nu mâncase şi era indispus.
Şi acum a mâncat şi nu mai e indispus ?
Nu, încă nu a mâncat.
Ne lasă să intrăm dacă îi cumpărăm un sandviş.
Deci chiar vorbeşti germană.
Aveam un profesor care era din München.
Care îmi preda şi franceză.
Eu cred că la franceză nu prea se pricepea.
Fetelor, haideţi, coborâm.
- Sigur li se pare ciudat. - Ce anume ?
Chestia cu zidul.
Un lucru care a fost aici toată viaţa
şi, dintr-odată, nu mai e. E ciudat.
Stai să vezi când o să dărâme coşul de la Altos Hornos.
Aia chiar o să fie istoric.
Da, dar, acolo, n-o să vezi pe nimeni sărbătorind.
Ei, o fi cineva care se bucură şi de asta.
Cu siguranţă.
Aveţi grijă cu muştarul, că e iute.
Da de unde ? Eşti un pămpălău...
Tată. Tată, vino, trebuie să vezi asta !
- Fiul tău. - Tată !
- Ce vrei ? Ce vrei ? - Tată, vino !
Stai, că vin ! Ce vrei ? Atâta grabă...
- Vino. - Gorka, ce faci acolo ?
Nu poţi să umbli singur pe acolo.
- Serios, vino, vino. - Ce ?
- Când ne-a scăpat Gorkita ? - Nu ştiu.
Andoni, vii sau ce ?
Ce vrei să văd ? Ce vrei ?
Să te uiţi.
Aţi văzut ?
Aţi văzut câtă lume închiriază ?
- Aţi văzut ? - Dar, dar...
Eşti un vizionar. Păcat că ai deja asociaţi.
Nu, nu am asociaţi !
Veronica şi Alberto au dat înapoi !
- De ce ţipi ? - Nu ştiu !
Dacă nu ai, ai nevoie, nu ?
Tu ai cheltuit indemnizaţia ?
Nu, nu. Eu economisesc, în caz de ceva.
Acel ceva e acum. Oscar, acel ceva e acum.
Bine.
Dacă te hotărăşti, eu am deja un nume.
Bine.
- Nesjúcar. - "Nes" ce ?
Nestor, Juanma, Oscar. Videoclub Nesjúcar.
Ce zici ?
Salut.
- Spania ? - Da. Vorbeşti ?
- Paco ! - Spune.
- Eşti spaniol ? - Aşa se zice.
E mult de muncă pe aici ?
- Ce e ? Cauţi ? - Da, mereu.
Uite, eu am venit acum un an şi ceva
pentru că l-am cunoscut pe unul de aici şi, de atunci, n-am mai stat.
Tot timpul apare câte ceva.
- Te pricepi la construcţii ? - Sigur.
Nu mai vine nimeni ?
Dacă nu sunt alte echipe, nu e un campionat adevărat.
Există o vorbă în germană, care zice:
"Alles hat ein Ende, nur die Wurst hat zwei".
Şi ce înseamnă ?
Că totul are un sfârşit, mai puţin cârnatul, care are două.
Nu mă prind.
Nu, ai de ce să te prinzi. Doar mi-am amintit
pentru că tata mi-o spunea când eram mică.
Şi ar trebui să fie amuzant ?
Pe mine mă amuza,
dar poate pentru că tata râdea mereu când o spunea.
În germană, poate e mai amuzant.
Da, asta e. Are haz doar în limba mea.
Hai, fetelor, ieşim.
- Fetelor, unde suntem ? - La Berlin.
- Şi ce o să faceţi ? - Exerciţiul.
Atunci, totul e aşa cum trebuie să fie.
Hai ! Hop, hop !
Piciorul stâng. Foarte bine.
Haideţi, luaţi mesele şi scaunele.
- Voi o să fiţi juriul. - Să jurizăm ce ? Noi ?
Noi n-am văzut niciodată un exerciţiu de genul ăsta.
Ei bine, tot avem un criteriu, zic eu, nu ?
N-o fi chiar atât de greu.
Bine.
- Şi tata ? - Vine imediat. Nu-ţi face griji.
Trebuie să notaţi de la 0 la 10 exerciţiul fiicelor voastre.
Notaţi atitudinea, cum iau aparatul...
"Aparatul" ?
Coarda, cercul, mingea, panglica.
Astea, în gimnastica ritmică, sunt aparatele.
Cam mic aparatul !
Să întindă bine coatele şi să susţină bine exerciţiul.
- Înţeles ? - Foarte bine.
Hop, fetelor.
Echipa şcolii Blas de Otero să se pregătească să intre.
Ainara !
Unde ai fost, tată ?
Ce minunăţie, pitico !
- L-ai văzut ? - Desigur !
- Dar tot ? - Da.
Mama care te-a făcut.
Nota, vă rog ?
Eu cred că... Ce naiba ? Merită un zece, nu ?
Pentru că mai mult nu se poate, că, dacă s-ar putea, le-aş da douăzeci.
Un zece, un zece. Un zece.
- Vi se pare bine ? - Da. Da.
- Da, nu ? Eşti grozavă. - Mulţumim.
Nu plânge, Nina. Eu te iubesc mult.
Cum mă descurc ?
Fac bine ? Aşa e, nu ?
Eu nu ştiu să fac asta, omule !
Nina.
Bine că te-ai întors. Ainara era îngrijorată.
Unde te duci ?
Am lăsat cheile autobuzului lângă rucsacurile fetelor şi...
Şi ai grijă când bagi a patra, că se blochează.
- Pleci ? - Nu. Rămân.
- Cum a ieşit ? - Au ieşit pe primul loc.
Au câştigat ?! Serios ?!
Da, da. Au ieşit primele dintre toate cele care au fost aici.
Ce minunăţie !
A fost extraordinar, sincer. A fost foarte frumos.
Te las, că plecăm într-acolo, bine ?
- Nu uiţi ceva ? - Ce anume ?
Nu m-ai întrebat dacă au sunat de la fabrică.
- De ce ? Au sunat ? - Nu.
Ştiu. Nici n-o să sune.
Bine, te sun din nou de pe drum, bine ?
- Pa - Pa.
- Şi Nina ? - Ce ?
Hai, Gorka, urcă.
Unde s-a dus ?
Acasă, piticule. Acasă.