Downloaded from YTS.MX
Takhle jsem si to nepředstavovala.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Život.
Já nevím. Tolik mi toho chybí.
- Myslíš něco konkrétního? - Třeba ve tvém věku.
Přivedla jsem si z hospody klidně šest kluků.
Nedokázala jsem si vybrat, tak…
Šli všichni.
- A teď na to často myslíš? - Ano, to tedy ano.
Co se v tobě tehdy děje?
- Jak to myslíš? - No…
Vyvolává to v tobě
úzkost,
vinu?
Cože? Seš blbá?
- Pardon? - Ty to nechápeš?
- Ne. - Nechápeš, že mi to chybí?
Ptala ses, co mi v životě chybí.
- Ano. - Jo.
Mohla jsem mít kohokoli.
Stačilo ukázat, a šli jsme ke mně.
- Myslela jsem tím… - Víš, čeho lituju?
- Ne. - Že jsem se vdala.
Vždyť, proboha.
Taková blbost!
Přesně tehdy skončila veškerá zábava.
Aha.
Právě
nám bohužel vypršel čas.
Chceš se objednat na další sezení?
Jsi Hanna, že?
- Ano. - Můžu ti poradit?
Nevdávej se.
Skončí ti život.
Překvápko!
- Co to děláte? - Unášíme tě.
- Mám klienta! - Vždyť to je moje teta.
Hodně štěstí, Hanno.
Nezapomeň říct ano.
SVATBA MEZI OVCEMI
Na Hannu.
- Promiňte, můžu poprosit ještě víno? - Ano, červené?
Pinot noir.
Pinot noir na dvanáctku.
GOTLANDSKÝ ŠÉFKUCHAŘ VE STOCKHOLMU
Na zdraví!
- Unesly mě! - Jo, měly něco za lubem.
Asi dneska přijdu pozdě.
Jsou na tebe hodné?
Jo.
Pusu, miluju tě.
Miluju tě! Papa…
- Hanna má rozlučku se svobodou. - Jo?
- Nezakázala to holkám? - Zřejmě ne.
Je tam i Linda?
Jo, asi jo.
Super.
A bude i na svatbě?
- Je Hannina nejlepší kámoška, tak… - Jasně.
- To musíš pochopit, Marco. - Ano! Proboha, jenom se ptám.
- Dopadlo to dobře? - Už jsi doma?
Jo, dopadlo to dobře.
Risknul jsem to. Řekl jsem, že mám vyšší nabídku.
- A hned podepsal. - Klasický trik.
- Gratuluju. - Díky, miláčku.
Nevím, co bych si bez tvé opory počal.
Co si myslíš?
O čem?
O těch šatech.
Aha.
Jo, hezký.
Sluší ti. Pěkné barvy.
Vypadáš mladší, štíhlejší.
Jsou na svatbu.
Do prčic. Na tu jsem radši zapomněl.
Nech toho.
- Kdy ta loď odjíždí? - V pátek, po stopadesáté.
- Celý pátek? Kyvadlová doprava? - Přesně.
Podívám se na lístky.
V pátek ale jet nemůžeme, mám celý den jednání.
V pátek navíc chodím do solárka. Pojedeme v sobotu.
Ale to je už svatební den.
Slíbili jsme přijet o den dřív, seznámit se s jeho rodiči.
Život nejde vždy podle plánu.
Nechápu, proč se vůbec chtějí brát.
Protože se milují.
- To si myslíš? - Ano, myslím.
Vůbec se neznají. Je to jako opilecká svatba ve Vegas.
Chodí spolu už rok.
Nekaz to, Martine. Mysli na Hannu.
To právě dělám.
No jo.
Když se tvůj kluk žení, musí to být výjimečné.
Já to chápu, tati. Ale musí to být podle Hannina plánu.
- A mého, taky jsem to plánoval. - Ano.
- Je tam máma? - Ano.
Maj-Gun! Samuel volá!
- Jo? - Ahoj, mami.
Přišel ti můj e-mail ohledně svatebního dne?
Ten e-mail? Ano, četla jsem ho.
Protože je to moc důležité.
Všechno je pod kontrolou.
Bude to perfektní.
Můžeš nám věřit, Samueli!
- Ano. - Dobře.
Papa, brzo se uvidíme.
Ahoj.
Našla jsem dokonalé šaty.
Jsou boží!
Skoro tak boží jako Samuel.
- Bylo by super tam být. - Já vím.
Ale chceme malou a soukromou svatbu.
Já, Samuel a nejbližší rodina.
To je hezké.
Slibuju, že to nafotím.
Ty tam jdeš?
Na svatbu?
Ano.
Nebo…?
Linda je prakticky v rodině. Známe se od první třídy…
Aha. Takže ty máš časový limit?
Ne, nemám.
Ale prostě to má být malá svatba.
Nalijete nám ještě?
Hned.
Nejlepší chvíle dne.
To jo.
Hele, něco mě napadlo.
Jak proboha přežiješ to, že tvůj tchán bude Hannin taťka?
Jo, chápu.
Ze začátku může působit nepříjemně.
Ale když ho poznáš,
je ještě horší.
No jo. Jak vlastně vychází s vašima?
Uvidíme.
- Oni se neznají? - Ne.
Tak hodně štěstí. Budou se zbožňovat.
- Tak zítra. - Jo.
Hanno?
- Spí. - Aha.
Vypila toho trochu… moc.
- Chápu. - Jo.
- Užily jste si to? - Jo.
Nemohla jsem tady tvou nastávající nechat.
- Díky. - V pohodě.
Hele…
Víš, že na svatbě bude Marco?
Mhm. V pohodě.
Díky, že můžu vzít Jacoba.
Jacoba?
Můj nový přítel.
Ahoj.
Čau.
Kurva!
Hanno?
Volala máma. Nepřijedou.
Na svatbu?
Jo, ale ne zítra, jak jsme chtěli.
Aha. Ale to nevadí.
Ale vadí. Budu se před vašima stydět.
Ne. Miláčku, vůbec se tím netrap.
Jim je to fuk. Mají vlastní problémy.
- Prosím. - Počkej.
Nejdřív si dám vodu.
Jak je ti?
Vůbec jsem na tu rozlučku neměla chodit.
Nesnášejí mě.
Proč?
- Zjistily, že Linda tam jde. - Ajaj.
Jsem otravná?
Ano.
Ale i tak tě miluju.
Nezasloužím si tě.
Zasloužíš.
To já mám kliku.
Nemám čas na depku. Musím pro šaty, nemám sbaleno…
A měla bych zavolat tvé mámě, jestli četla plán, protože…
Miláčku.
Volal jsem včera.
- Všechno klape. - Všechno?
Myslím, že jo.
Vím to.
Dobře.
Super.
V tom případě jdu do sprchy.
Jdeme dál. Jak to vypadá s Bergsgatan 7?
Máme velmi pozitivní odezvu.
Lásko, co ten byt na Bergsgatan?
Jo, na inzerát se ozvali zatím jenom čtyři lidi.
A víte, že Jacob a já máme o víkendu volno, že?
- Cože? - Ano.
Jedeme na Gotland na svatbu. Říkala jsem to.
No vlastně.
Super.
Vdává se dcera našeho konkurenta.
Aha.
Dcera Martina Kjellnera.
Vraždy Martina?
Jo, toho.
Hanna je Lindina kamarádka z dětství.
To Hanna se vdává.
Budeme to muset zvládnout
pár dní bez Lindy.
A budete to muset zvládnout i beze mě.
To většinou není problém.
To jsem taky říkal,
ale on pak začal dělat drahoty.
Řekl jsem mu: „Jsi v háji. Jsi v prdeli a dobře to víš.“
Dobře.
Jo.
- Agenturu převezmeme do srpna. - Můžeš zavěsit?
- Skvěle. - Ale…
Počkej.
Kdyby se víc soustředil…
Polož to.
…a ne aby vypadal dobře…
Martine!
Promiň.
Douglasi, počkej. Křičí tady na mě nějaká hysterka.
- Co je? - Už nejsou letenky.
Ani lístky pro auto na trajekt.
- Tak objednej auto ve Visby. - Ano, ale…
Půjč Teslu nebo BMW nebo jiný vrak.
- Zavolám jindy. - Ne, o nic nešlo.
Máme narváno, když musím letět, typické.
Neřeš, já to obstarám.
Měl jsem kliku, mám poslední letenku na Gotland.
- Fakt? Gratuluju. - Díky.
Snad to nenapadlo i Lindu.
- Co když nás posadí vedle sebe? - Hele.
Linda přijede s přítelem.
Na zadním sedadle je složka.
Podáš ji sem?
- To je seznam dnešních úkolů. - Páni!
Musíme to změnit, když naši nepřijedou.
A zítra to musíme probrat s vašima.
Poslyš…
Asi to vyzní hloupě, ale můžu potom řídit já?
Proč?
Brácha by z toho udělal scénu.
- Jak? - „Tebe teď bude řídit ženská?“
- To snad ne. Fakt? - Ano, fakt.
V tom případě bychom mu měli pomoct dospět.
- Jak? - Budu řídit já.
A ty mu řekneš, že ti to nevadí.
Jo, to uděláme.
To musí být Samuel!
- Sakra, Kristian je tady. - Stůj si za svým.
Cože? Ona řídí?
Teda.
No teda! Konečně jste tady.
- Ahoj. - Ahoj.
- Leife. - Cesta dobrá?
Vítej, bráško.
- Ahoj. - Ahoj, Leife.
Hele, chci ti říct jednu věc.
Vím, co chceš říct. Ano, řídila Hanna.
A víš co? Mně to nevadí. Mně se mi to líbí.
Co?
Vztahy mužů a žen teď fungují jinak.
O čem to sakra meleš?
Hele, nebyls tady, takže jsme ti nemohli udělat rozlučku.
Aha. To nevadí, já ne…
- Takže tě uneseme teď! - Ne!
- Jo! - Hej, co to…
- Pomoc! - Co to dělají?
- Pomoc! - Samueli!
- Co to dělají? - Jeho rozlučka.
- Ale on žádnou nechce! - O tom on nerozhoduje.
Jeď!
Tak co vy na to?
Jeďte, kluci!
Ale my máme na dnešek plán…
To se nějak zařídí. Já se o tebe postarám.
- Ano? - Ano.
Kdy přijedou tvoji rodiče?
- Samuel vám to neřekl? - Ne.
Naši to nestihnou.
- Leifene! - Ano?
Oni nepřijedou!
- Rodiče? - Ano.
Nestihnou to.
Ne!
Ale zítra přijedou.
To se vůbec nestihneme poznat.
Budeme jako cizinci.
To je teda nemilé.
- Ano. - Jo…
Ale nebudeme truchlit a trápit se.
- Ne. - Pojď.
Ukážu ti, co jsem na zítřek vymyslela.
Leifene, odneseš jim věci do chatky?
Jo.
Ale jak…
Jak je…
Jak je poznáme?
No, skoro mě to rozesmutnilo.
- To chápu. - Jo.
Ale…
Zítřejší hostina může být tady.
- To je nádhera. - Jo.
Jestli to dobře chápu,
obřad chcete mít za soumraku.
- Je to tak? - Ano.
Tak se najíme předtím.
- Ať lidi nemají hlad. - Lidi?
Formality je lepší mít z krku hned, ne?
Obřad pak bude vrcholem večera.
Psala jsem e-mail o…
- Jo. - Ano.
- Jo.
Takže, pojďme se podívat, kde budete spát.
Jo.
No jo…
- Je to tu moc krásné. - Děkuju.
Hanno, chci ti něco ukázat.
Ano?
Tohle.
Tohle jsem měla, když jsme se s Leifem brali.
To musela být krása.
A…
dala jsem ho upravit.
Aby ti seděl.
Teda…
Je to krásný kroj.
Ale já mám vlastní šaty, takže…
Všechny ženy v mé rodině se v něm vdávaly.
Po tři generace.
To je dlouhá doba. To…
No jo, samozřejmě…
Každá tradice musí jednou skončit.
- Maj-Gun? - Ano?
Nedělejme z toho problém. Zkusím si ho.
Pak z tebe bude pravá Svenssonová, Hanno.
Díky.
- Ale já zůstanu Kjellnerová. - Aha? Proč?
Je to jednodušší. Nemusím si měnit jméno v řidičáku a v pasu.
- A na Instagramu. - Jo, Instagram.
Ano.
No jo, dneska je jiná doba.
Stůj, tady stačí.
Sakra.
Zvedni ho.
Au!
Pojď.
- A skok. - Cože?
Hop!
- Pusťte mě! - No pojď.
- Ne! - Ne!
- No tak! - Ale jo.
A je to. Zahrajeme si Tref ženicha.
- Co děláte, kurva? - Klid, je to tradice.
Dělali jsme to i Joelovi, ten se úžasně bavil.
Ne. Ale tohle bude prdel.
- Ne! - Hele.
Určitě se trefím.
Ne, ne!
- Dobrý. - Asi fouklo. To nikdy nevíš.
Já jsem přeborník.
Au! Vám totálně jebe?
- Promiň! - Nevybíjej si to na něm, Joeli.
- Vždyť na tvé rozlučce ani nebyl. - Co je to za hovadinu?
- Promiň, je to blbost. - Promiň.
Dáme pivko a zapomeneme na to.
Co je? Já házet nemůžu?
Ne.
Samuel Svensson. Pošlete mi zprávu…
Tady Samuel Svensson. Pošlete mi zprávu a já…
Hele, jak tě vlastně napadlo se oženit?
A tak rychle.
Já Hannu miluju.
Ano, to je jeden důvod, ale…
Kvůli zamilovanosti se přece nemusíš ženit.
To není jen zamilovanost.
To mezi námi je…
větší.
Mnohem větší.
Trochu to kazí jenom jedna věc.
Její táta
mě nenávidí.
Proč?
Nevím.
Chová se strašně povýšenecky.
Je jedno, co udělám. Nejsem pro něj dost dobrý.
Být slavný šéfkuchař nestačí?
Ne, zřejmě ne.
Ale po svatbě…
mě musí přijmout.
- Proto jsi ji požádal o ruku? - Ne.
Ne.
Ale bylo boží ho sledovat, když jsme mu to oznámili.
Když mu došlo, že s tím nic nenadělá.
Mohl jsi ho prostě zabít.
To se na pevnině nedělá.
Ne, vy si to rádi komplikujete.
Užili jste si to?
Ne. Jsou to magoři.
Máš štěstí, žes odjel včas.
Co?
Máš štěstí, žes odjel včas.
- Aha. - Jo.
Tati?
Mohl bys mluvit trochu míň nářečím? Jenom na svatbě.
- Já takhle mluvím. - Ne, jsi z Göteborgu.
Jsem Gotlanďan.
Ne, nejsi. Nechápu, proč to pořád děláš.
K lidem z Göteborgu tady nemají žádnou úctu.
- Jsem Gotlanďan. - Mluvíš göteborským nářečím!
Co sakra…
To mi jenom uklouzlo.
Stává se mi to, když se naštvu.
- Jo. - Kde je Hanna?
V domě pro hosty.
- V domě pro hosty. - Jo, rozumím.
Jsem Gotlanďan, do prčic.
Jistě, tati.
Ty malej…
Ne, nech mě! Ne!
Snažil jsem se je zarazit, ale Kristian je cvok.
Ahoj.
Co je? Stalo se něco?
Ano.
Prý se mám vdát v tomhle.
Aha. A ty to nechceš?
Ale ano.
Jsem jen tak šťastná.
Aha!
- Samozřejmě že ne, Samueli! - Ne, dobře.
Poslyš, tady na ostrově je spousta tradic.
Já to odmítám!
Vyřiď to ty. Když odmítnu já, tvoje máma mě bude nesnášet.
Dobře. Zkusím si s ní promluvit.
Ale je to těžké, ona…
Zařídím to.
No tak.
Je to náš den,
naše svatba.
Jo.
Ajéje.
- Co to je? - Musíme za ostatními.
- Proč? - Zvon svolává všechny.
Má přijet Jan-Inge, co nás oddá.
Asi je tady.
Jdi napřed, já se musím převléct.
Dobře.
- Stalo se něco? - Jan-Inge.
Spadl ze střechy a zlomil si nohu.
- Teď? - Ano.
- Dneska? - Ano.
Z jaké střechy? Na domě?
Ne, říkal, že chtěl dát novou střechu na stodolu.
- Na tu novou, nebo na latrínu? - Neříkal varnu?
-Myslím, že na tu starou. - Ano, na starou stodolu.
- Záleží na tom? - Co?
Proč to řešíte?
Ať víme, z jaké výšky spadl.
A já chci vědět, kdo nás zítra oddá!
No…
Co?
- Ahoj! - Panebože.
- Lekla jsem se. - Co to děláš?
Převlékám se.
Kdo jsi?
Linusi!
Je tady!
Linusi, sem nemáš chodit.
Běž za tátou.
Promiň, utekl mi.
To přece nevadí.
No, my se ještě neznáme.
Jessie.
- Jasně. - Od Kristiana.
Jistě.
Hanna.
Promiň, děje se toho tolik a jsem trochu nervózní.
Věř mi, chápu tě.
Aha, už se ti to snažila vnutit?
No jo. Nenutila mě, ale…
Bože, promiň. Možná se ti líbí.
Je krásný.
Ale ne na mně, na mé svatbě.
Naše svatební fotka je hrozná. Jako plakát ze Skanzenu.
- Zkusíme se toho zbavit. - Aha. Hodně štěstí.
Díky.
Víš už o Janu-Ingem?
Cože?
Už to víš?
Ano, od Jessie.
Táta telefonuje, shání náhradu.
Chápu.
Samueli, můžeš na chvilku dovnitř?
- Jo. - Pojď.
- Samueli? - Ano?
- Nezavoláme pastorovi? - Ne.
Obřad bude civilní, Hanně na tom záleží.
A mně taky.
No jo.
- Co to děláš? - Zrušíme to. Končíme.
Tohle jsem vzala pro případ krize. Jako teď. Máš skleničky?
Miláčku.
Dopadne to dobře. Bude to přesně podle nás.
Jak?
Bude to dokonalé. Slibuju.
Jo, dále.
Je to zařízeno.
- Našels někoho? - Ano.
- Je to kněz? - Ne, to je Bertil Fred.
Taky pracuje na městě.
- Vážně? - Ano.
Myslím, že je člen Strany středu nebo tak něco.
Už se tím nemusíte trápit.
Děkujeme!
Teď budete pít?
Ne, rozhodně ne.
Zrovna jsem se Samuela ptala, proč to bral.
Ano. Ne, já…
Vzal jsem to pro případ krize.
Tak krize je zažehnána.
Teď byste si měli odpočinout.
Zítra je velký den.
Pořád máš chuť?
Ne.
- Ahoj. - Ahoj.
Dnes je náš den.
Už nebude návratu.
- Cože? - Jo.
To nezní dobře.
To byl vtip.
Vážně?
Ano.
Ale Samueli.
Já přece… Byl to vtip.
Hej.
Věřilas mi to?
Jo.
Můžu to otevřít?
Můžeš.
To snad…
Je to zlato, pravé zlato.
Až budeš vdova, prodáš ho.
Super, ty myslíš na všechno.
- Můžu? - Jo.
Tak.
- Mám to. - Jo.
Ne, skoro. Počkej.
Tak.
Je moc hezký.
Díky, lásko.
Dala jsem ho do tašky, ale nevím, jestli jsem ji vzala.
Co se děje?
Sakra.
Dobré ráno!
Pojďte, něco vám ukážu.
Tak co vy na to?
„Láska z ostrova ovcí.“
- Překvapení, že? - Jo.
To…
Myslím, že jsme se vyjádřili jasně, že…
- Chceme malou svatbu. - Ale to by bylo smutné.
- Velice nás to zarmoutilo. - Jo.
Že máte tak málo přátel.
- Ale… - Cože?
- S mámou jsme se rozhodli to rozjet. - Jo.
„Žádná ubohá malá svatba“, řekl Leifen.
Jde ale o to, že…
Chceme…
Co to je?
To je tátovo malé překvapení,
bar na kolech.
Proboha.
- To bude teda párty. - Jo.
Řekni, když budeš potřebovat pomoc.
S čím?
S oblékáním kroje.
- Jo… - Jo, jasně.
To…
Mami, myslíme, že…
Ano?
Já jí pomůžu.
To ženich přece nemůže.
Ne.
- Ne. - Ale já nechci.
Nechci… vás tím obtěžovat.
Máte tolik práce, takže…
Tohle je z lásky.
Na to je vždycky čas.
Jo.
Lindo.
- Ahoj! - Ahoj.
Vy tam ještě nejste?
Ne, Martin si nemohl přeložit jednání.
- Chápeš. - Jo, chápu.
- Hm. - Jo.
- Máš auto? - Jedeme autobusem.
- My? - Já a můj nový kluk.
A co Marco? Nepřijede?
Jo, asi jo.
Jo…
Nechcete svézt? Půjčujeme si auto.
Ano, jestli se vejdeme.
Ano, jistě.
- Tak v přístavu. - Díky.
- Ahoj! - Ahoj.
Cestující se zvířaty na palubě,
přijďte prosím k informacím na palubě 7.
Cestující se zvířaty na palubě…
- Co to děláš? Teď piješ? - Jo, kafe a panáka.
Člověk by si měl něco užít.
- Vždyť budeš řídit. - To musím řídit pořád já?
Budeš řídit ty. Nebo máme auto s dvěma volanty?
Na zdraví.
No, bereme ještě Lindu a jejího přítele.
Potkaly jsme se tady.
Marco.
Ne, někdo nový.
- Někdo nový? - Jo.
Jo, Linda je chytrá.
Možná by mohla Hannu inspirovat.
Martine, nech toho.
Přestaň s tím.
Dobrou noc.
Tady jste!
Tady jsme.
- Ahoj. Helene. - Kdo to je?
- Těší mě. - Jacob.
Lindičko, ahoj.
Prý máš nový model, co je zač?
To je Jacob.
Dobrý den. Je mi potěšením poznat skutečnou legendu.
Díky.
Legendu?
To Martin Kjellner pro nás makléře je.
Aha.
A ty pracuješ kde?
Tam, kde Linda. Sjögren a Hallman.
Aha, no teda.
Jaký je Johan Sjögren šéf?
Jo, je dobrý. Mám ho rád a tak.
Ke mně můžeš být upřímný. Je k ničemu.
No jo, občas fakt stojí za hovno.
Za hovno? Trochu drsný, ne? To byl vtip.
Aha!
Pojďme do půjčovny. Myslím, že je to tudy.
- Nachytal jsem tě? - Jo.
Co bere, amfetamin?
On tady snad spí.
- Haló? - Enem něco vyřídím.
- Nemožu dělat dvě věci zaráz. - Ano, chápu.
- Máme objednané… - Kjellner?
Ano, přesně tak.
- Auto? - Ano, pokud nemáte šlapadlo.
Pronájem auta…
Mám Toyotu 86.
Kilometry nevomezený. Vyzvednutí a vrácení s prázdnou.
Stojí tutaj venku.
Jakým jazykem to mluví?
Takže v nádrži není benzín?
Děsně málo.
- Ale na benzinku dojedeme? - S trochou chčestí.
To je dycky loterie.
- Chcete řidičák? - Ne, jedete na vlastní nebezpečí.
Aha, rozumím.
A je to.
- Prosím. - Děkuji.
Jo, ještě něco.
Vobčas je náladovej.
Tak abyste se jako nedivili.
- Aha, skvěle, díky. - Jo.
Nespolehlivé auto, to bude…
MXB 008.
Tam!
Ano, tam. Děkuji.
Do prdele, Helene.
Dám ti jednoduchý úkol,
a tohle je výsledek.
Na celém ostrově bylo jediné auto. Ani Herz, Avis…
Prý „Půjč Tesu, BMW nebo jiný vrak.“
Tak tady máš ten vrak.
Naložte věci, ať můžeme jet.
Musíme ještě natankovat.
Dej to do auta.
Aspoň jsme vyjeli ten kopec!
To auto mě trochu děsí.
- Jako by nefungovaly brzdy. - Tak nejeď tak rychle.
Ale…
Co děláš?
Vypadá jako princezna.
No jo.
Teda.
Takže, mluv. Jak tohle napravíme?
No…
- Nevím. - Jsi srab.
- To rozhodnou o všem? - Snažím se brát to pozitivně.
Jsi srab.
Musíme z toho dělat takovou vědu?
Dobře, nevyšlo to přesně podle plánu,
ale…
- Nemůžeme si ten den užít i tak? - Jo.
- Máš pravdu. - Ano.
Užijeme si to.
- Hm. - Jo.
Tak holt bude podle mě až moje další svatba.
Co bude teď? Obětujeme krávu za dobré počasí?
- Ne, jehně. - Cože?
- Já nevím. - Tak proč tu stojíme?
Na zazvonění se musí přijít, je to tradice.
Tady jste.
Co se děje?
Poslyšte, napadlo nás,
že když obřad je tak pozdě, tak to celé přehodíme.
Uděláme to předtím.
- Co? - Ukázání nevěsty.
- Cože? - Ukázání nevěsty.
Je to tradice. Tys jí o tom neřekl?
To jsme ale neplánovali.
- Co to je? - Jenom se všem ukážete.
Komu?
Sousedům a tak různě.
Asi přijde hodně lidí. Dali jsme inzerát do novin.
Ale naši tady nejsou a mí přátelé…
Můžeme s tím ukázáním počkat, než…
přijedou?
Protože já… musím… pardon.
- Ahoj. - Kde jsi? Potřebuju tě.
- Jsi v pohodě? - Ne, všechno se sere.
Všechno se hroutí, potřebuju tě.
Už jsme skoro tam, vezou nás vaši.
Tak rychle, nebo nestihnete ukázání nevěsty!
Hanna vzkazuje, ať si pospíšíme.
Bude…
ukázání nevěsty.
Ukázání nevěsty?
Hanno?
Jo, tady jsem!
Tady jsi.
Máš tam jít.
Neboj, bude to rychlovka.
Sluší mi to.
Jo.
Až mě to šokuje.
Ale tobě to sluší víc.
Čekají na tebe.
Přichází nevěsta!
A přichází ženich!
Teď bychom vám s Maj-Gun
rádi zazpívali píseň,
kterou jsme sami složili.
Ano. Jmenuje se „Láska mezi ovcemi“.
Když naše cesty rozdělí se
a vše se temné zdá,
pak vzpomínka z ostrova ovcí
nechť nám tento den připomíná.
Skoro by se dalo říct,
že to je skvělý koncept.
Je starý, ale ověřený,
i když trochu bláznivý.
Láska z ostrova ovcí
má na to jednoduchý recept.
Jenom milovat
a tančit,
smát se a volní být.
Říkat pravdu, když je třeba,
hádat se a dřít.
Ale i když někdy náhodou
slzu uroníte,
pamatujte, že to vždy
společně
nakonec vyřešíte.
Ono to už začalo?
Tam někdo zpívá?
Proboha. Otoč to, jedeme domů.
Sakra, fakt to nebrzdí.
Do prdele, nebrzdí to!
Ale i když někdy náhodou
slzu uroníte…
- Zastav. Co děláš? Zastav! - Ježíši!
Ne!
Helene!
Bože.
No, dobře jsme dojeli.
Nejste zranění?
Ne, nic mi není.
Dobrý den.
Já se omlouvám, my…
To auto nebrzdilo, protože…
Je z půjčovny.
- Mami, ahoj. - Ahoj, holčičko.
Jsem Hannina máma, Helene.
- Samuelův táta, Leif. - Ahoj.
„Lajf“? Angličan?
- Ahoj! - Lindo.
Přestaň už.
- Já jsem Samuelova máma. - Aha, těší mě.
- Maj. - Maj-Gun.
- Maj-Gun, jistě. - Jo.
- Ahoj, tati. - No ahoj! Ahoj.
- Moc ti to sluší. - Díky.
Máme i maškarní? To na pozvánce nebylo.
Ty máš taky převlek, pěkný.
Vítejte. Moc rád vás vidím.
No jo.
Tak tady jsi vyrostl. Nebo ses o to snažil.
No, už to chápu.
Jo, ne, ano…
Určitě máte hlad, že?
- Ano. - Dáte si něco?
- Ano. - Určitě.
Ano? Tak prosím.
Jessie, pomůžeš mi?
- Ahoj. - Ahoj, Jacob.
No ty vole.
To se stává, když necháš řídit ženskou.
- Jak se cítíš? - Už je to trochu lepší.
Ale nezbývalo mnoho, a svatbu bych zrušila.
- Budeš mít tohle? - Ne, nebudu.
- Ale je to pěkný. - Vdávala by ses v kroji?
Takže…
Malá svatba?
Nesmíš nic fotit.
To by mi holky nikdy neodpustily.
Ne.
- Tak co, jsi spokojená? - Ne, ale možná budu.
Něco snad nevyšlo?
No, to je…
hezké.
Fakt?
Srdíčko, podstatné je, že se milujete.
Na ničem jiném nezáleží.
Kéž by mi to máma řekla, než jsem se vdala.
Ke stolům!
Sedněte si, kam chcete.
Žádný zasedací pořádek nemáme!
Tady.
Tady jsi ty.
- To je nádhera. - Mami?
Nemyslíš, že máme sedět tamhle,
v čele s Hannou a Samuelem?
Ne, mně se líbí tady.
Tak já si přisednu k vám.
Klidně, pojď se vyhřívat v mé slávě.
Jo.
Marco!
Vážení, tohle je Marco.
Můj nejlepší kámoš a kolega.
Teda.
- No, ale kam tě dáme? - Jo.
Tady je prázdná židle,
vedle téhle krásné dámy.
Nevím, jestli…
- Jo, dokonalé. - Dobře, děkuju.
- Ahoj. - Ahoj.
Víš, že to je její ex, že?
Jo, já vím. Je to lúzr.
Jeden z mnoha.
- Ahoj. - Ahoj.
Martine, nechceš něco říct?
- Co jako? - Jsme hosté.
- Vdává se ti dcera. - Je i tvoje.
Ale tradice je taková, že otec nevěsty má proslov.
- Otec nevěsty. - Víš to?
Že první proslov má mít otec nevěsty?
Ne, o tom jsem neslyšel.
Dobré poledne.
Jmenuju se Helene
a nejsem jenom ta,
co zničila tu slavobránu,
ale taky jsem Hannina máma.
A pro mámu
je tohle asi nejkrásnější den v životě.
Kromě dne, kdy ses narodila, ten bude navždy nejúžasnější.
Když jsi byla malá, Hanno,
řeklas mi:
„Mami, já se nikdy nevdám.“
Ne, protože jsi chtěla žít s koněm.
Ale ten plán jsi díkybohu změnila,
když jsi poznala Samuela.
Vidím, že jsi moc šťastná.
A vy dva jste…
Podívejte se na ně.
Je to dokonalý pár.
A to, že máte tu odvahu a chcete udělat tento velký krok
tak brzy ve vašem krátkém vztahu, to…
Přijde mi to správné.
Hanno, miluju tě.
A chci, abys věděla, že jsme na tebe moc pyšní.
A Samueli,
nikoho bych po Hannině boku
neviděla radši.
Možná bych taky mohl říct pár slov,
jestli můžu.
Normálně
je hostina s proslovy
až po obřadu.
Ale tohle je asi nějaká
ostrovní tradice,
že se to musí dělat naopak.
Jsem Martin Kjellner.
Díky.
Hanno, miluju tě.
Nikomu nepřeju tolik štěstí a úspěchu jako tobě.
Jsi pro mě nejdůležitější člověk na světě.
Hotovo.
Chci ještě říct,
že souhlasím s Martinem
a taky vám přeju
v životě štěstí a blahobyt.
A velké díky Maj-Gun a Leifovi, že jste tohle všechno umožnili.
Je to tady nádherné.
Jo. A znovu se omlouvám za tu škodu.
Připijme si na nevěstu a ženicha.
Na zdraví a gratulace!
- Jo. - Na zdraví!
Na zdraví!
Jo.
Vážení přátelé,
už brzo přijede Bertil
oddat náš mladý pár.
Ale…
Dagu, teď tě chci poprosit, abys nám zazpíval
pravou gotlandskou pijáckou píseň.
To si piš.
Super.
Dáme „Dík za pití“.
- To znáte všichni, že? - Ano.
Dík za pití, co tu mám,
co tu mám, co tu mám.
Tak já si ho rovnou dám,
rovnou dám, rovnou dám.
- Ty jsi Linda, že? - Ano.
- Aha. Jsi Hannina kamarádka? - Ano.
- Už od základní školy. - To je hezké.
Tak to se opravdu dobře znáte.
Jo.
- Bavíš se? - Ano, je to tu moc pěkné.
K tobě jsem posadila toho fešáka, co?
- Ano. - Možná je ještě svobodný.
Ať si klidně je.
Chodili jsme spolu,
ale ten hajzl mě podvedl
s produkční, takže…
Byla to taková ta… konferenční jednorázovka?
Přesně.
- Moc ti to sluší. - Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
- Můžu mluvit se Samuelem? - Ano, jistě.
- Zatím. - Jo.
- Ano? - Co teď?
- S čím? - Tímhle.
Možná si můžu…
Promluvím si s mámou o…
- Řeknu jí… - Nemáš žádný plán.
Mňam.
- Linusi. - Ahoj.
Je to dobrá zmrzlina?
Ještě zmrzlinu!
Víš ty co? Obejmu tě.
Ne, nech toho!
Ne!
Samueli, na tom kroji jsou skvrny!
Co se stalo?
Je to čokoláda.
Nejde vyprat?
- Třeba to nepůjde vidět. - Nevdáš se ve špinavých šatech.
Ne.
Tak co?
Máš ještě svoje, ne?
To jo,
ale nejsou tak hezké.
Je mi líto, Hanno.
To jsem měla udělat.
Co?
To s tím krojem. Chytrý.
Řekni Linusovi, že děkuju.
Hanno,
jsem moc ráda, že budeš moje švagrová.
Já taky.
- Můžu se na něco zeptat? - Ano.
Myslíš, že Samuel je slaboch?
- Srab? - Cože?
Ne, proč se ptáš?
Protože sice máme nějaký plán,
ale oni nás úplně přejeli.
- A Samuel nic neříká. - Bojí se Maj-Gun.
Kristian je stejný.
Nikdo se jí nevzepře.
Když se Maj-Gun rozhodne, je hotovo.
Hanno?
Po tom neštěstí s tím krojem
mě něco napadlo.
Tohle.
Měla ho babička,
když se vdávala, a…
Hodně by to pro mě znamenalo, kdyby sis ho dneska vzala.
Jako náhradu za ten nešťastný kroj.
Díky.
Budeš nádherná nevěsta.
Jo.
- Že? - Ano.
- Ano.
Nikdy to neskončí?
Co to sakra je? Žádný kroj?
Ne, Hanna to změnila.
Aha. Škoda.
- Mluvili jste spolu? - Ne.
- Jak ti je? - Sám si za to můžu, že jsem vůl.
To je dobrý.
Dobrý začátek.
Čeho?
Nového života.
- Bral bych ten starý. - Tak to budeš muset zabojovat.
Jak zabojovat? Na to je pozdě. Chodí s tím makléřem.
- Mluvils s ním? - Ne.
Není zrovna nejostřejší nůž v šuplíku.
- Jsi krásná. - Tvoje máma mi chce dát tohle.
- Co je to? - Rodinné dědictví.
Její babička ho měla na svatbě
a od 19. století ležel v krabici.
- Aspoň tak smrdí. - Ale to… já…
Už jsem tady!
Bertile!
Kde máme snoubence?
Já nevěřím vlastním očím. Taková kráska.
Nehrajete ve stejné lize, abych tak řekl.
Jste člen Strany středu?
Ne, to fakt ne!
Ne, odešel jsem.
Jo?
Jo… To…
Teď jsem u Švédských demokratů.
Je to tam takový živější.
Mají lepší párty.
Nemysli si,
že jenom proto, že jsi slavný…
Proto je s tebou. Je na tebe moc hezká.
Změnils stranu?
Jo!
To snad ne!
Hanno?
Otevři, promluvíme si.
- Chce chvilku klidu. - Ale…
Brzo přijde.
Jeďte opatrně, pracuje na městském úřadě.
Jo, my víme.
- Co budeme dělat teď? - Neboj, já to vyřeším.
No, Lajfe.
- Už můžeme domů? - Cože?
- Doufám, že svatba se ruší. - To si piš, že ne.
Chovatel prasat to vyřeší? To jsem klidný.
Klid, Leifene.
Na zdraví.
Larsi?
Promiň.
Nechtěl jsem tě polekat.
- Co chceš? - No…
Napadlo mě…
Chtěl bych tě poprosit o službičku.
Aha, a jakou?
Samuel, můj nejmladší, se bude ženit.
Aha. Civilně, že?
Ne, vůbec ne.
Trvají na knězi.
Kdy je to napadlo?
Chtěli mít kněze odjakživa,
ale já jsem je špatně pochopil.
- Tys chtěl civilní obřad? - Ano!
Ne…
Já jsem tradiční věřící.
Nevěřím Bibli doslova,
ale jsem velmi silně věřící.
Moc často do kostela nechodíš.
Vždycky sedím vzadu,
z dohledu.
Podívej.
Všechny papíry, abys viděl, že všechno je zařízeno.
Kjellnerová?
Ano.
Dobře, přijdu. Musím se jenom převléct.
Bůh ti žehnej, Larsi!
Aleluja!
Fajn.
Nejde to dneska úplně přesně podle plánu.
- A staly se další věci. - Ano.
Ale Hanno, nemůžeš mít kontrolu nad celým životem.
Jinak se z toho zblázníš.
- Mluvíš jako Samuel. - Možná.
Možná říkáme to samé, protože tě máme rádi.
Hele.
Dej tomu volný průběh, jo?
DYNG RAUK – OVČÍ PIVO - LÁSKA
- Máte punč? - Co to meleš, vole?
- Dobře, dám si Dyng Rauk. - No hurá.
Kdy přijde další oddávající?
Můžeme si někde v soukromí promluvit?
Jo, fajn.
Aha, tohle je vaše soukromí?
Kde teď jsme, v obýváku?
Co chceš?
Jak asi víš,
dobře svoji dceru znám.
Vidím, když je šťastná.
A dneska šťastná není.
Takže, co myslíš? Odvoláme tu frašku, než bude pozdě?
- Víš, co si o tobě myslím? - Ne a je mi to u prdele.
Teď nemluvíme o mně.
Před chvílí se stala zvláštní věc.
- Ano? - Tvůj bratr.
Žvanil tam s dalšími sedláky.
A vyznělo to, jako bys mu říkal,
že jsi Hannu požádal o ruku,
jen abys mě nasral.
To není pravda.
Podle tvé reakce zřejmě je.
Mluvils o tom s Hannou?
Ne, asi ne.
Ale asi bys měl.
Asi si řekne, že to je nesmírně romantické.
Ale možná si netroufneš.
Chceš s tím pomoct? Pomůžu ti.
Co ty na to?
Co to sakra zas je?
Tak.
- Ahoj. Vítej u nás. - Děkuju.
Skvělý.
- Ano. - Jo.
- Těší mě. Samuel. - Lars.
Máme štěstí, že máš čas.
Jistě, že pomůžu,
když mě o to požádá můj nejzapálenější věřící.
Tohle jsou rodiče nevěsty.
- Martin Kjellner. - Lars.
Ahoj, Helene.
Ahoj.
- Už je to dávno. - Hm.
Co to má jako být?
Vy se znáte?
Ano. Z jiného života.
No to je báječné.
Možná s tím obřadem nemusíme spěchat. Nebo jak se tomu říká.
Můžeme ti nabídnout víno? Nebo pivo?
Víno, prosím.
- Červené. - Ano.
Jako Kristova krev.
Ne všechno odkazuje na Bibli.
Ne, pardon.
Půjdu pro Hannu.
Hodně štěstí.
Posadíme se?
- Mami? - Ano?
Hele…
Hanna ten závoj nechce.
Ani já.
Ne?
Nehodí se k šatům.
Tak, vyřízeno.
Žádný závoj nebude.
Nemusíš přece zvyšovat hlas.
O nic nejde.
Byl to jenom návrh.
Neprožívej to tak.
- Je tam? - Ano.
Viděla už kněze?
Předtím jsem studoval ekonomii v Uppsale.
Aha.
Tehdy jsme se poznali.
Přesně.
A teď se objevíš tady. Pozoruhodné.
Jo.
Svět je někdy malý.
Ale pak tě jednoho dne povolal Bůh.
Ale proboha už, Leife.
Promiň.
- Možná bychom měli začít. - Myslím…
Rád bych se někde převlékl.
- Pojď se mnou. - Děkuju.
Zkuste… Jo.
Tak… kněz už je tady.
Vím, že to nechceš.
Půjdu za ním.
- To nic. - Cože?
- Určitě? - Jo.
A mámě jsem řekl,
že nechceš ten závoj.
- Jak to vzala? - Prý „to nic“.
Co?
Taky mě to překvapilo.
Připraveni?
Ano, jenom ti ještě musím…
něco říct.
Požádal jsem tě o ruku, protože tě miluju z celého srdce.
Ano?
Ale…
jedna moje malinká část to možná
udělala proto…
na truc tvému otci.
Víš, jak děsný umí být.
Pamatuješ si Štědrý večer? Jak hnusný ke mně byl?
Druhý den jsi mě požádal.
- Ano. - Aby ses mu pomstil.
Ne, to…
Ne, protože tě miluju.
Ale ano, možná mi to pomohlo se rozhoupat.
Aha. Vyřešeno.
Dnešek, což měl být náš den,
se změnil v den,
na který chci zapomenout.
Ale…
Jdu to říct knězi.
No, pastore.
To je překvapení.
Ano, pro mě taky.
Myslíš, že je to náhoda?
Nebo nás Bůh zase svedl dohromady?
To ví jen Bůh.
Jo…
Vůbec nestárneš.
Ty taky ne.
Poslyš…
- Děláš právo? - Ne.
Chvíli jsem to dělala, ale to je dávno.
Posledních 20 let
jsem hlavně v domácnosti.
Můžu se na něco zeptat?
Rozhodl ses stát se knězem, protože jsme se rozešli?
Částečně.
Mrzí mě to. Promiň.
Být knězem není za trest.
Nemusím ani žít v celibátu.
Tak super.
Dobré vědět.
Jo.
Proč tady ležíš?
Je čas.
Svatba nebude. Tvojí vinou.
Mojí?
Ano.
Všem tady říkáš, že jsem se chtěl pomstít Martinovi, a on to slyšel.
Sakra. To je zlý.
Ty jsi mě podrazil!
Klid. Kurva, promiň, nechtěl jsem.
Ale třeba je to tak lepší.
Lepší?
Neoženíš se ze špatného důvodu.
Miluješ Hannu?
Ano, jistě.
Pak moc nechápu, v čem je problém.
Manželství je ze zákona.
Ale skutečná láska stojí na vlastních nohou.
Já už asi nohy ani nemám.
Ale jo.
Věř mi.
Ano, děkujeme za nádhernou hudbu!
Pojďme se všichni seřadit,
půjdeme společně k jezeru.
Poslouchejte.
Můj bratr chce něco říct.
Svatba se ruší.
Co?
S Hannou jsme se rozhodli ji zrušit.
No super.
Teda, škoda, teď nebudeme rodina.
- Je to smutný. - Martine.
Pojďme si spolu promluvit za stodolu.
Kdes nechal přízvuk?
- Ty zmrde! - Martine!
- Leife! - Klid.
- Ne… - Bože!
- To ne. - Promiň, nechtěl jsem.
- Do prdele! - Tati!
- Dobrý? - Moje ruka.
- Ruka? - Jo.
Tomu se říká karma.
Hele, běž se sbalit, než něco uvidíš.
- Helene, jedeme. - Klidně lež.
Klid, Leifene. Zavoláme záchranku.
To je ale den.
Ach jo.
Nikdy to neskončí.
Teď máš šanci.
Martine!
Pomůžu ti sbalit!
Promiň, Leife. Moc mě to mrzí.
Ty za to nemůžeš.
Nemáme vám tady tu sanitku nechat?
Ne, takhle to stačí.
- Můžu jet s ním? - Co vymýšlíš?
Starej se o hosty, aspoň o ty milé.
Jo, jasně.
Neviděli jste Hannu?
Hannu?
Aha, Hannu! Jo, vzala kolo a odjela tamhle.
- Cože? - Jo, touhle cestou.
- Děkuju. - Nevypadala šťastně.
Chceš být sama?
No, tak na tenhle den nezapomeneme.
Ne.
Je mi jich moc líto,
hlavně Hanny.
Pečlivě si dnešek naplánovala, podle sebe.
Kdyby dnešek někdo naplánoval tak, jak se vyvíjel,
byl by to magor.
Ty bys to naplánovat dokázal.
Naprosto.
Den podle Marca.
Vím, že mě nenávidíš.
Chci, abys věděla, že to nic neznamenalo.
Vážně ne.
Co?
Chtěl jsem tě podvést, abys žárlila.
Proč?
Protože jsem měl pocit, že ti na mně už nezáleží.
Jako bys odcházela.
Takže jsi vymyslel plán.
Ano.
Jak jako chtěl?
K ničemu nedošlo.
Nedokázal jsem to.
- Tak proč jsi mi to řekl? - Abych viděl tvou reakci.
Ty seš totální vůl.
A ošklivý.
Když to říkáš…
Jsi hloupý a ošklivý.
Mám z toho chuť…
Prašť mě.
Srabe.
Víc.
- Na co je to? - Na obranu.
Kdyby došlo k násilí.
Chytrý.
Odnes to, já jdu najít starou.
Jasně, jdu na to.
Haló, může nás někdo odvézt?
Proboha.
Nikdo?
Banda lenochů.
Helene, já odjíždím!
Kde kurva…
- Helene, odjedu bez tebe! - Já zůstanu.
Kde sakra vězíš? Odjíždíme.
Ty si jeď. Já zůstanu.
Já že mám jet? Udělej, co říkám.
- Mám dost toho cirkusu. - Mlč už.
Mám už po krk toho,
jak se pořád snažím žehlit
všechny tvoje urážky každého,
s kým jsme se kdy potkali!
Jak já lituju toho, že jsem promarnila půl života
s hajzlem v obleku!
Co to žvaníš? Řekl jsem, že odcházíme!
Já zůstávám, Martine. Slyšíš mě?
- Jeď domů sám. - Co s tebou je, do prdele?
- Pojedeš se mnou domů… - Ale, ale.
Uhni, černoprdelníku!
- Uhni! - Přestaň, Martine!
- Uhni. - Ne.
- Uhni, kurva! - Udělejte něco!
- On to zvládne. - Nehádejte se.
- Jak to asi zvládne? - Zkus, a uvidíš.
- Klid. - Jacobe, pusť ho!
Jacobe!
To ne.
Marco?
Cos to udělal?
Jdi k čertu.
Marco? Ma…?
Praštil ho do hlavy. Zavolejte někdo sanitku!
Zavolám.
Ahoj.
Samuel.
Hanna.
Byl jsem tady na svatbě.
Nic extra.
To jsme asi byli na stejné. Poznávám tě.
Myslím, že tady se budou brát.
Proč? Je to zbytečné.
Napadlo mě to samé.
Podstatné je, že se milují.
Snad ano.
Každopádně vím, že on je do ní blázen.
Prý bez ní nemůže žít.
Ne?
Řekl to.
Slyšel jsem to.
Promiň.
To nic.
Co to s vámi je?
Normálně tady pořádáme samé klidné oslavy.
Můžeme.
Kam ho vezete?
Do nemocnice.
- Můžu jet taky? - Ano.
Lindo?
Vždyť už spolu nejste.
Vrať se! Už spolu nejste!
- To… - Hele.
Měl by ses vrátit na pevninu.
Teď!
Praktický kufr.
Co bys udělal, kdyby tě Martin napadl?
Řekněme, že bych to zvládl.
Ano?
Mám černý pás v karate.
- Cože? - Ano.
Jsem sedminásobný vítěz
mistrovství v karate Švédské církve.
- Děláš si srandu. - Je to pravda.
Většinou soutěžíme jen čtyři, ale i tak je to zábava.
No jo…
Asi toho budu hodně řešit, až se vrátím domů.
- Ano. - Ale možná…
Potkáme se, až se to uklidní?
Víš, kde mě najdeš.
Dobrou noc.
NEMOCNICE – HLAVNÍ VCHOD – LÉKARNA
NEÚSPĚŠNÁ SVATBA S VÝJEZDEM SANITKY
Ahoj.
Kolik je hodin?
Půl osmé.
Spalas vůbec?
Ale to neva.
Díky, že jsi tu.
Říkali něco o tom, kdy mě odsud pustí?
Myslím, že brzo.
Máš jen lehký otřes mozku.
Aha.
Nebo mám výpadek paměti.
Co se stalo?
Jacob tě praštil prknem.
Pak přijela sanitka.
Kde je?
Kdo?
Jacob.
Jaký Jacob?
Co dalšího se ještě stalo?
Aha.
No jasně.
V sanitce jsi mě požádal o ruku.
- Fakt? - Ano.
Co jsi řekla?
Že jsi blbec.
No samozřejmě.
A řekla jsem ano.
Co?
Protože jsem blbka.
Tady.
Co to tu máme?
Budeme se brát.
Vážně? Tady na ostrově?
- Ne. - Ne.
No…
Musím vám to uhradit?
Ne, to máte v ceně.
Super.
Je to pravda?
- To s tátou? - Ano.
- Já už to nesnesu. - Mami.
Už na to nemám.
Ne.
Mám tátu ráda,
ale říkala jsem si, jak dlouho to sneseš.
Až příliš dlouho.
No jo.
- A co kněz? - Ne, jsme jenom dávní přátelé.
Právě teď.
Může se to změnit.
Omlouvám se za ty škody.
- Ále, to nic. - Jo.
- Přijedete ještě v létě? - Ano, musíme.
Bude potom svatba?
- Ne. - Ne.
Ne.
Dobře.
Se svatbou jsou jenom potíže.
Jo…
Zdá se, že i bez svatby je vám dobře.
- Jo, je nám fajn. - Jo.
Leifen jede.
Tak jo.
Ještě štěstí, že jsme vás stihli.
Musíte vzít věci Lindě a Marcovi.
- Jak mu je? - Dobře.
Budou se brát.
- Cože? - Cože?
No ano.
Požádal ji o ruku, řekla ano.
Mazec!
Nádhera!
- Pojď… - Jo.
Jo.
- Ahoj, mami. - Ahoj.
- Brzo přijeďte. - Omlouvám se.
To nestojí za řeč.
Brácho.
Samueli.
Hele, Jessie řídí?
Jo, minulou zimu mi vzali řidičák, takže…
Čtrnáct pokut za rychlost bylo už moc.
- Ale být spolujezdec je taky sranda. - To určitě.
Děkovali jsme Bohu, že mu ho konečně vzali.
Moc sranda to nebyla.
- Nahoru… - Ne.
Aha, jo.
O DVA MĚSÍCE POZDĚJI
LINDA A MARCO
- Jsi nádherná. - Děkuju.
Panebože. Celkem šílenost, co?
Hanno?
Udržíš tajemství?
No jasně.
Říkala jsem, že mě Marco v sanitce požádal o ruku.
Ano, vím.
Nepožádal.
Co?
Lhala jsem.
Ale… Ale Lindo.
Já vím. Ale zabralo to.
Naprosto.
To by měl udělat každý.
- Ahoj. - Ahoj.
Jdeme na to.
Milí svatebčané.
Dnes jsme se tu sešli,
abychom doprovodili Lindu a Marca.
Něco důležitého?
Můžeme pokračovat?
Řekl ano.
O ROK POZDĚJI
Když naše cesty rozdělí se
a vše se temné zdá,
pak vzpomínka z ostrova ovcí
nechť nám tento den připomíná.
Skoro by se dalo říct,
že to je skvělý koncept.
Je starý, ale osvědčený,
i když trochu bláznivý.
Ale láska z ostrova ovcí
má na to jednoduchý recept.
Jenom milovat
a tančit,
smát se a volní být.
Říkat pravdu, když je třeba,
hádat se a dřít.
Ale i když někdy náhodou
slzu uroníte,
pamatujte, že to vždy
společně
nakonec vyřešíte.
Nejdřív neznalí byli jste,
dnes víte skoro vše.
Jste připravení svoji být.
Ale když chladný vítr zafouká,
pak láska z ostrova ovcí
je hřejivý koncept.
Starý, osvědčený,
upřímný a ošoupaný, ale prostý
recept.
Jenom milovat
a tančit,
smát se a volní být.
Říkat pravdu, když je třeba,
hádat se a dřít.
Ale i když někdy náhodou
slzu uroníte,
pamatujte, že to vždy
spolu
nakonec vyřešíte.
Pamatujte, že to vždy
spolu
nakonec vyřešíte.
Překlad titulků: Lucie Olešová