Downloaded from YTS.MX
Вийшло не так, як планувалося.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Життя.
Я не знаю. Мені бракує багато чого.
-Маєте на увазі щось конкретне? -Наприклад, мене у вашому віці.
Я могла піти з бару з п'ятьма чи шістьма хлопцями.
Якщо я не могла вирішити, кого хочу…
то брала всіх.
-І тепер ви часто про це думаєте? -Так, дуже.
Що відбувається всередині вас?
-Що ви маєте на увазі? -Ну…
Ці спогади викликають відчуття
тривоги,
провини?
Про що ви… Ви дурна?
-Перепрошую? -Ви не розумієте?
-Ні. -Не розумієте, що мені цього бракує?
Ви спитали: «Чого вам бракує в житті?»
-Так. -Так.
Я могла мати кого завгодно.
Я показувала, і ми йшли додому розважатися.
-Я маю на увазі… -Знаєте, про що я дійсно шкодую?
-Ні. -Що вийшла заміж.
Це ж просто… Господи. Як можна бути такою дурною?
Тоді веселощі скінчилися.
Ясно.
Що ж,
на жаль, наш час скінчився.
Хотіли б запланувати ще сеанс?
Ганна, так?
-Так. -Можна дати вам пораду?
Не виходьте заміж.
Це кінець життя
Сюрприз!
-А ви що тут робите? -Викрадаємо тебе.
-Ні, у мене клієнтка! -Це моя тітка.
Щасти, Ганно.
Не забудьте сказати «так».
КОХАННЯ НАВІКИ
За Ганну.
-Вибачте, можна ще вина? -Так, червоне?
Піно-нуар.
Келих піно-нуар за 12-й столик.
ВІН ПРИВІЗ ҐОТЛАНД ДО СТОКГОЛЬМА
Будьмо!
-Будьмо! -Будьмо!
-Вони мене викрали! -Так і знав, що щось сталося.
Мабуть, буду пізно.
Сподіваюся, вони не перегнуть.
Так.
Цілую. Люблю тебе.
Люблю тебе! Цілую…
-У них дівич-вечір. -Так?
-Вона не заборонила? -Здається, ні.
І Лінда там?
Гадаю, що так.
Весело.
І вона буде на весіллі?
-Вона найкраща подруга Ганни, тож… -Так, звісно.
-Ти маєш це зрозуміти, Марко. -Так! Авжеж. Я просто спитав.
-Бачу, все пройшло добре. -А, це ти.
Так, пройшло добре.
Я йому збрехав і сказав, що отримав кращу пропозицію.
-Тож він одразу підписав. -Звичайний трюк.
-Вітаю. -Дякую, люба.
Не знаю, що б я робив без твоєї підтримки.
Що скажеш?
Про що?
Про сукню.
Точно.
Так, гарна.
Тобі пасує. Гарні кольори. Виглядаєш молодшою, стрункішою.
Це для весілля.
Дідько. Я намагався про це забути.
Припини, Мартіне.
-Коли відпливає чортів човен? -У п'ятницю, вкотре повторюю.
-Усю п'ятницю? Це рейсовий човен? -Саме так.
Я перевірю квитки.
Їх все одно треба міняти. У мене зустрічі цілий день у п'ятницю.
І щоп'ятниці ходжу в солярій. Поїдемо в суботу.
Але це день весілля.
Ми обіцяли приїхати на день раніше, щоб познайомитися з його батьками.
Але іноді життя іде не за планом.
Не розумію, чому вони взагалі одружуються.
Бо кохають одне одного.
-Ти так думаєш? -Так, думаю.
Вони не знають одне одного. Відчуття, ніби це весілля по п'яні у Вегасі.
Вони разом уже рік.
Не зіпсуй це, Мартіне. Подумай про Ганну.
Саме це я і роблю.
Що ж,
коли твій син одружується, ти хочеш, щоб це було щось особливе.
Я розумію, тату. Але важливо, щоб усе йшло за планом Ганни.
-І моїм, бо я теж це планував. -Так.
-Мама там? -Так.
Май-Ґун! Самуель телефонує!
-Так? -Привіт, мамо.
Ти отримала мій лист щодо дня весілля?
Ти про електронний лист? Так, я читала.
Бо це дуже важливо.
Тут усе під контролем.
Усе буде ідеально.
Можеш нам довіряти, Самуелю!
-Так. -Гаразд.
Цілую. До зустрічі.
Цілую.
Я знайшла ідеальну сукню.
Обожнюю її!
Майже так само, як я обожнюю Самуеля.
-Було б добре бути там. -Знаю.
Але ми хочемо, щоб весілля було маленьким та інтимним.
Буду я, Самуель, близькі друзі й родина.
Як мило.
Але обіцяю все фотографувати.
Ти їдеш?
На весілля?
Так…
Чи…
Лінда майже сім'я. Ми знайомі з першого класу
О? То є обмеження за часом?
Ні, немає.
Але це має бути маленьке весілля.
Можна ще шотів?
Зараз буде.
-Будьмо. -Найкраща частина дня.
Так.
Гей, я тут подумав.
Як ти, в біса, збираєшся жити, маючи батька Ганни за тестя?
Так, я розумію.
Спочатку він може здатися трохи складним.
Але коли ти пізнаєш його,
він ще гірший.
Так. Як він ладнає з твоїми батьками?
Побачимо.
-Вони ще не зустрічалися? -Ні.
Щасти. Вони полюблять одне одного.
-Побачимося завтра. -Так.
Ганно?
-Вона спить. -Ой.
Вона… забагато.
-Розумію. -Так.
-То ви добре провели час. -Так.
Я просто не хотіла кидати твою майбутню дружину.
-Дякую. -Пусте.
Гей.
Ти знаєш, що Марко прийде на весілля?
Так. Усе гаразд.
Дякую, що дозволили привести Якоба.
Якоба?
Мого нового хлопця.
Бувай!
Бувай.
Блін!
Ганно?
Дзвонила мама. Вони не приїдуть.
На весілля?
Ні, не завтра, як ми домовилися.
Так. Але це неважливо.
Важливо. Я погано виглядатиму перед твоїми батьками.
Ні, люба, все гаразд.
Їм байдуже. Їм, мабуть, треба щось зробити.
-Ось! -Зачекай.
Я вип'ю води.
Як ти?
Треба було відмовитися від дівич-вечора.
Вони мене ненавидять.
Чому?
-Вони дізналися, що Лінда запрошена. -Боже.
Я дратую?
Так.
Та я все одно тебе кохаю.
Я тебе не заслуговую.
Заслуговуєш.
Це мені пощастило.
У мене немає часу отак розвалюватися. Треба купити сукню, я ще не зібрала…
Зателефоную твоїй мамі, маю переконатися, що вона знає наш план, бо…
Крихітко.
Я зробив це вчора.
-Усе під контролем. -Усе?
Думаю, так.
Упевнений, що так.
Гаразд.
Добре.
Тоді піду в душ.
Ідемо далі. Що у нас із Берґсґатан, 7?
Є позитивна відповідь на рекламу.
Люба, як справи на Берґсґатан?
Так, поки на перегляд зареєструвалися лише четверо.
І ви ж знаєте, що ми з Якобом їдемо на вихідних, так?
-Що? -Так.
Ми їдемо на весілля на Ґотланд. Я ж казала.
Так, точно.
Чудово!
Це весілля доньки конкурента.
Ясно.
Дочка Мартіна Кєллнера.
Вбивці Мартіна?
Саме так.
Лінда та його дочка Ганна дружать з дитинства.
Це вона виходить заміж.
Нам треба буде впоратися
без Лінди кілька днів.
Вам доведеться впоратися і без мене.
А це не проблема.
Я теж це казав,
але потім він почав зображати неприступність.
Я сказав йому: «Ти облажався. Ти в лайні по вуха, і ти це знаєш».
Добре.
Так.
-Заберемо агентство до серпня. -Мартіне? Поклади слухавку.
-Чудово. -Але…
Зачекай хвилинку.
Якби він більше зосередився…
Покладеш слухавку?
…а не робити зухвалий вигляд…
Мартіне!
Пробач.
Зачекай. Тут якась істеричка прийшла й кричить.
-Що? -Квитків на літак не залишилося.
І квитків на пором для машини теж немає.
-Орендуй авто у Вісбю. Хіба це важко? -Так, але я…
Візьми «Теслу», чи «БМВ», чи іншу купу мотлоху.
-Я подзвоню пізніше. -Ні, це дрібниці.
Звісно, купа народу, коли я маю піти раніше.
Усе гаразд. Я дам раду.
Мені пощастило. Я купив останній квиток на Ґотланд.
-Справді? Вітаю. -Дякую.
Сподіваюся, Лінда не зробила цього ж.
-А якщо ми сидітимемо поруч? -Гей.
Вона їде з новим хлопцем.
На задньому сидінні лежить папка.
Можеш подати?
-Це список того, що ми маємо зробити. -Ого!
Треба дещо змінити, бо мами й тата не буде.
І маємо їхати завтра з твоїми батьками.
Гей?
Це трохи безглуздо, але можеш пересісти до того, як приїдемо?
Чому?
Якщо мій брат там, він мене підколюватиме.
-Як? -«То жінка керує вашою родиною?»
-Ні… Серйозно? -Так, серйозно.
У такому випадку треба допомогти йому еволюціонувати.
-Як? -Я керуватиму.
І ти йому скажеш, що тебе це влаштовує.
Що ж, так і зробимо.
Це, мабуть, Самуель!
-Чорт, Крістіан тут. -Відстоюй те, у що віриш.
Що? Вона за кермом.
Так. Нарешті ви тут.
-Привіт! -Привіт!
-Привіт, Лейфе. -Добре доїхали?
Вітаю, брате.
-Привіт. -Привіт, Лейфе.
Гей, я тут дещо подумав.
Я знаю, що ти скажеш. Так, Ганна була за кермом.
І знаєш що? Я не проти. Мені навіть подобається.
Що?
Усе змінилося у стосунках між чоловіком і жінкою.
Про що ти в біса говориш?
Ми не могли влаштувати парубоцьку вечірку, бо тебе не було.
Так. Нічого, я не…
-Тож ми викрадаємо тебе зараз! -Ні!
-Так! -Що вони…
-Рятуйте! -Що вони роблять?
-Рятуйте! -Самуелю!
-Що відбувається? -Холостяцька вечірка.
-Але він не хоче! -Це не йому вирішувати.
Уперед!
Як вам таке?
Веселіться, хлопці!
Але ми склали розклад на сьогодні…
Я впевнена, що все буде добре. Я подбаю про тебе.
-Ти? -Так.
Коли твої батьки приїдуть?
-Самуель не сказав? -Ні.
Вони не встигнуть.
-Лейфене. -Так?
Вони не приїдуть!
-Батьки? -Так.
Вони не встигнуть.
Ні!
Вони прийдуть завтра.
У нас не буде часу познайомитися.
Ми будемо як чужі люди.
Це сумна новина.
-Так. -Так…
Але не будемо занурюватися в горе й сум.
-Ні. -Ходімо.
Покажу, що я планувала на завтра.
Лейфене, віднесеш їхні речі до гостьового будинку?
Так.
Але як…
Як ми будемо…
Як ми їх упізнаємо?
Це мене трохи засмутило.
-Так, звісно. -Так.
Але…
Ну, я думала, ми тут завтра поїмо.
-Тут дуже гарно. -Так.
Якщо я правильно розумію,
ви хочете одружитися в сутінках.
-Вірно? -Так.
Тоді ми повинні поїсти раніше.
-Щоб люди не голодували цілий день. -Люди?
Чи не краще було би покінчити з формальностями?
Тоді церемонія буде кульмінацією вечора.
Я написала в листі…
-Так. -Так.
Гей, подивися, де ви будете жити.
Так.
Так, ні…
-Тут так гарно. -Дякую.
Ганно, я хочу тобі дещо показати.
Так?
Ось це.
Я вдягала це, коли ми з Лейфом одружилися.
Ти була дуже гарна.
І
тепер я її перешила.
Щоб і ти її вдягла.
Ну…
Вона гарна.
Але я принесла свою, тож…
Всі жінки в моїй родині одягали її на своє весілля,
три покоління.
Це довго. Це…
Що ж, звісно…
Навіть традиції колись закінчуються.
-Май-Ґун? -Так?
Не будемо робити з цього проблеми. Приміряємо.
Тоді ти будеш справжньою Свенссон, Ганно.
Дякую.
-Але я збираюся залишити прізвище Кєллнер. -Так? Чому?
Так легше. Тоді не треба міняти ім'я в правах чи паспорті.
-Або в інстаграмі. -Так, в інстаграмі.
Так.
Так, тепер інші часи.
Зупинись тут. Підійде.
Давай.
Потихеньку.
Давай.
-Стрибаємо. -Що?
Стрибай!
-Пустіть! -Веди його…
-Ні! -Ні!
-Давай! -Так.
Ось так. Зіграємо в «Найближче до нареченого».
-Що ви робите? -Заспокойся, це традиція.
Ми грали, і коли Йоель одружувався. Йому було весело.
Ні. Але зараз буде дуже весело.
-Ні! -Послухай.
Це може бути лише на користь.
Ні!
-Непогано. -Це через вітер. Але хтозна.
Я в цьому майстер.
Якого біса? Ти божевільний!
-Вибач! -Не ображай Самуеля, Йоелє.
-Його не було на твоїй парубочій вечірці. -Що це за дурна ідея?
-Вибач, це була дурниця. -Так, вибач.
Вип'ємо пива і забудемо про це.
Якого біса? А я кидати не буду?
Ні.
…Самуель Свенссон. Надішліть смс, і я…
Привіт, це Самуель Свенссон. Надішліть смс, і я…
Гей, чому ти вирішив одружитися?
І так швидко?
Бо я кохаю Ганну.
Так, це одна з причин, але…
Через просту закоханість не одружуються.
Це не «проста закоханість».
У мене з Ганною щось
більше.
Значно більше.
Тільки одне трохи заважає.
Її батько
ненавидить мене.
Чому?
Я не знаю.
Він завжди такий зарозумілий.
Що б я не робив. Я недостатньо хороший для нього.
Бути знаменитим кухарем недостатньо?
Ні, мабуть, ні.
Але коли одружимося…
Тоді він має прийняти мене.
-Тому ти зробив пропозицію? -Ні.
Ні.
Але було приємно бачити його лють, коли ми сказали, що одружуємося,
і коли він зрозумів, що він не зміг це зупинити.
Ти міг просто вбити його.
Ми на материку так не робимо .
Ні, ви любите все ускладнювати.
Повеселилися?
Ні. Вони з глузду з'їхали.
Тобі пощастило, що ти вчасно покинув острів.
Що?
Добре, що ти вчасно покинув острів.
-Ясно. -Так.
Гей, тату.
Ти не міг би менше говорити гутнійською під час весілля?
-Але я так розмовляю. -Ні, ти з Гетеборга.
Я ґотландець.
Ні. Не розумію, навіщо ти наполягаєш.
Вони тут не поважають людей з Гетеборга.
-Я ґотландець. -Ти говориш гетеборзьким діалектом!
Якого біса…
Я це випадково.
Так буває, коли я злюся.
-Так. -Де Ганна?
У великому гостьовому будинку.
-У великому гостьовому будинку. -Ясно.
Я ґотландець, трясця тобі.
Авжеж, тату.
Ах ти малий…
Ні, тільки не це! Ні!
Вибач, я намагався їх зупинити, але Крістіан божевільний.
Привіт.
Що сталося? Щось сталося?
Так.
Твоя мама хоче, щоб я виходила заміж в цьому.
Гаразд. А ти цього не хочеш?
Так.
Це ж таке щастя.
Йой!
-Та, звісно, я не хочу, Самуелю! -Ні, гаразд.
Тут на острові так багато традицій.
Я відмовляюся!
Ти маєш це виправити. Якщо я щось скажу, твоя мама мене зненавидить!
Добре. Я спробую з нею поговорити.
Але це важко, вона…
Я розберуся.
Гей.
Це ж твій день,
наше весілля.
Так.
-Що це? -Нам треба йти.
-Чому? -Коли лунає дзвінок, треба йти.
Ян-Інґе, який нас одружить, прийде сьогодні.
Мабуть, це він.
Гаразд, іди перший. Маю переодягнутися й освіжитися.
Гаразд.
-Щось сталося? -Ян-Інґе.
Він упав з даху і зламав ногу.
-Що? Зараз? -Так.
-Сьогодні? -Так.
З якого даху? Головного будинку?
Ні, він казав, що збирався покласти новий дах на сараї.
-Новому, малому чи старезному? -Хіба не на пивоварні?
-Ні, гадаю, на старому сараї. -Так, це був старий сарай.
-Хіба це важливо? -Що?
Який це був дах. Яка різниця?
Треба знати, з якої висоти він упав.
А я хочу знати, хто нас завтра одружить!
Так…
Га?
-Привіт! -Боже.
-Ти мене налякав. -Що ти робиш?
Я переодягаюся.
Хто ти такий?
Лінусе!
Він тут!
Лінусе, тобі сюди не можна.
Біжи до татка.
Вибач, він просто втік.
Ні, не хвилюйся.
Ми ще не познайомилися.
Єссі
-Так! -Дружина Крістіана.
Авжеж.
Ганна.
Вибач, стільки всього відбувається, і я трохи нервую.
Повір, я розумію.
Тож вона намагалася змусити тебе?
Так. Вона мене не змушувала, але…
Вибач. Може, тобі вона подобається.
Вона гарна.
Але не для мене, не на весілля.
Ненавиджу наші весільні фото. Схожі на постер для «Скансену».
-Ми спробуємо її позбутися. -Гаразд. Щасти тобі з цим.
Дякую.
Ти чула про Ян-Інґе?
Що?
Ти чула?
Так, Єссі сказала.
Тато дзвонить, шукає когось іншого.
Авжеж, розумію.
Гей, Самуелю, ходімо поговоримо?
-Так. -Ходімо.
-Самуелю? -Так?
-Може, подзвонимо пастору? -Ні.
Буде цивільна церемонія. Це важливо для Ганни.
І дуже важливо для мене.
Авжеж.
-Що ти робиш? -Ми все скасовуємо. Забудемо про це.
Я взяла його на випадок кризи, як зараз. Можеш взяти окуляри?
Крихітко.
Усе буде добре. Буде так, як ми хочемо.
Як?
Усе буде ідеально. Обіцяю.
Так, заходьте.
Усе влаштовано.
-Ти когось знайшов? -Так.
-Це священик? -Ні, це Бертіль Фред.
Він також працює в муніципалітеті.
-Справді? -Так.
Він… Здається, він член Партії центру чи щось таке.
Тож, не хвилюйтеся.
Дякую!
Ви збираєтесь пити?
Ні, звісно, ні.
Я саме питала, Самуеля, нащо він це привіз.
Так. Ні, я…
Я взяв це на випадок кризи.
Але тепер це вже не криза.
Думаю, вам варто трохи відпочити.
Завтра важливий день.
Може, усе ж вип'єш?
Ні.
-Привіт. -Привіт.
Сьогодні наш день.
Точка неповернення.
-Що? -Так.
Звучить кепсько.
Це просто жарт.
Невже?
Так.
Самуелю…
Я не хотіла… Це жарт.
Гей…
Попалася?
Так, попалася.
Можна відкрити?
Можеш відкрити.
Припини…
Це золото, справжнє золото.
Зможеш продати, коли станеш удовою.
Добре. Ти все продумав.
-Допомогти? -Так.
Так…
-Тримаю. -Так.
Ні, майже. Чекай.
Готово!
Дуже гарно.
Дякую, коханий.
Щойно я поклала в сумку, я вже не впевнена, що взагалі це взяла.
Що відбувається?
Отакої.
Добрий ранок!
Ходімо, я вам дещо покажу.
Як вам це?
«Навіки»!
-Ви ж цього не очікували? -Ні…
Це…
Я гадав, що ми домовилися, що ми…
-Ми хочемо маленьке весілля. -Ми подумали, це буде так сумно.
-Ми були щиро засмучені. -Так.
Коли зрозуміли, як мало в тебе друзів.
-Але… -Що?
-Ми з мамою вирішили влаштувати велике. -Так.
«Ніякого маленького весілля», як сказав Лейфен.
Але справа в тому, що ми…
Ми хочемо…
А це що?
Це таткові сюрпризи —
бар на колесах.
Господи.
-Оце буде гуляння. -Так.
Якщо потрібна моя допомога — звертайся.
Із чим?
Допоможу вдягти костюм.
-Так… -Так, точно.
Це…
Мамо, ми думали, що…
Так?
Що я зможу їй допомогти.
Наречений не може цього робити!
Ні.
-Ні. -Але я не хочу.
Я… Я не хочу нікого турбувати.
У вас стільки справ, тож я…
Це ж радісний клопіт.
Для цього завжди є час.
Так.
Ліндо!
-Привіт! -Вітаю!
Я думала, ви вже там.
Ні, у Мартіна були зустрічі, які він не міг перенести.
-Сама знаєш. -Так, я розумію.
-Так -Так.
-Ти на машині? -Ми їдемо автобусом.
-Ми? -Я і мій новий хлопець.
А Марко? Його не буде?
Думаю, буде.
Так…
Може, вас підвезти? Ми взяли на прокат.
Так, якщо помістимося?
Так, звісно.
-Побачимося в порту. -Так.
-Бувай! -Бувай.
Пасажири з тваринами на автомобільній палубі,
підійдіть до інформаційної стійки на сьомій палубі.
Пасажири з тваринами на автомобільній палубі…
-Якого біса, ти п'єш зараз? -Так, кава й алкоголь.
Людина має право на радість.
-Але нам їхати. Я орендувала машину. -Керувати може й один.
І це будеш ти. Чи ти орендувала машину з подвійним кермом?
Будьмо.
Лінда та її хлопець їдуть з нами.
Я зустріла її в черзі.
Марко.
У неї новий хлопець.
-Новий хлопець? -Так.
Лінда розумниця.
Може, вона надихне Ганну зробити те саме.
Мартіне, припини.
Годі вже.
Добраніч.
Ось і ви!
Ось і ми.
-Вітаю. Гелен. -Хто це тут?
-Дуже приємно. -Якоб.
Крихітка Лінда. Привіт.
Я чув, що ти обмінялася. Що отримала?
Це Якоб.
Вітаю. Дуже радий познайомитися зі справжньою легендою.
Дякую.
Легендою?
Мартін Кєллнер — легенда брокерської індустрії.
Овва!
Отакої. Де ти працюєш?
Разом із Ліндою, у «Шеґрен і Голлман».
Так. Чорт.
І який з Йогана Шеґрена начальник?
Так, непоганий. Мені й персоналу він подобається.
Можеш говорити прямо. Він нікчема.
Так, він справді може бути шматком лайна.
Шматок лайна — це занадто. Я просто жартую.
Так.
Ходімо до автопрокату. Гадаю, це там.
-А ти купився? -Так…
Він на амфетамінах чи що?
Якого біса? Він спить?
-Агов? -Маю дещо закінчити.
-Важко робити дві справи одночасно. -Так, я розумію.
-Ми забронювали… -Кєллнер?
Саме так.
-Машина? -Так, хіба що у вас є катамаран.
Оренда авто…
Є «Тойота» 86-го.
Необмежений пробіг. Забираєте порожню, повертаєте порожню.
Припаркована надворі.
Якою мовою він говорить?
То в баку немає бензину?
Дуже мало.
-Але достатньо, щоб доїхати до заправки? -Якщо пощастить.
Це завжди ризик.
-Посвідчення потрібне? -Ні, ви їдете на свій страх і ризик.
Так, розумію.
Ось і все.
-Ну, тримайте. -Дякую.
Так, ще одне.
Вона може бути трохи сварливою.
Кажу зараз, щоб це не було несподіванкою.
-Чудово, дякую. -Так.
Ця машина з характером. Це буде…
М-Х-В-0-0-8.
Там!
Так. Дякую.
Дідько, Гелен.
Я ставлю просте завдання,
і ось результат.
На весь острів була одна машина. Я дзвонила в «Герц», в «Ейвіс»…
Ти сказав: «Орендуй "Теслу", "БМВ" чи іншу купу мотлоху».
Ось, це інша купа мотлоху.
Кладіть речі в машину, щоб ми могли поїхати.
Треба заїхати на заправку.
Поклади в машину.
Ми хоча б піднялися на пагорб!
Ця машина трохи лякає.
-Таке враження, що гальма не працюють. -Тоді не їдь так швидко.
Але…
Якого біса?!
Вона схожа на принцесу.
Так, ні…
Гаразд, скажи мені. Як ми це виправимо?
Ну…
-Не знаю. -Ти слабак.
-Вони все вирішуватимуть? -Я роблю все, що можу.
Слова слабака.
Чому ми так серйозно до цього ставимося?
Згоден, все вийшло не зовсім так, як планувалося,
але…
-Може, спробуємо насолодитися цим днем? -Так.
-Маєш рацію. -Так.
Насолодимося.
-Так. -Так.
Просто зроблю все, як я хочу, на наступному весіллі.
Що тепер? Принесемо корову в жертву заради гарної погоди?
-Ні, ягня. -Що?
-Не знаю. -То чому ми тут стоїмо?
Коли лунає дзвінок, треба йти. Це традиція.
А, ось ви де.
Що таке?
Ми подумали,
оскільки ви одружуєтеся так пізно, ми все перевернемо
і зроби це раніше.
-Що? -Огляд нареченої.
-Перепрошую? -Огляд нареченої.
Це традиція. Ти їй не сказав, Самуелю?
Ми цього не планували.
-Що це таке? -Ти маєте показати себе.
Кому?
Людям, які тут живуть.
Може прийти багато людей. Ми дали оголошення в газеті.
Моїх батьків тут немає, а мої друзі…
Може, почекаємо з оглядом нареченої, поки вони…
Поки приїдуть.
Бо я… я мушу… Вибачте, це…
-Привіт. -Де ти? Ти мені потрібна.
-Усе гаразд? -Ні, все котиться до біса.
Усе йде не за планом. Ти мені потрібна.
Ми майже на місці. Твої батьки нас підвезли.
Нехай газують, бо пропустите огляд нареченої.
Ганна просила поквапитися.
У них
огляд нареченої.
Огляд нареченої?
Ганно?
Так, я тут!
А, ондечки.
Вони на тебе чекають.
Заспокойся, усе швидко закінчиться.
Який я гарний.
Так.
Аж дивно.
Але ти ще гарніший.
Вони на тебе чекають.
А ось і наречена!
А ось і наречений!
Тепер ми з Май-Ґун
хочемо заспівати пісню,
яку ми самі написали.
Так. Вона називається «Кохання навіки».
Навіть, коли ми не поруч
Завжди
Кохання навіки
Це найкращий кінець
Це майже можна назвати
Чудовою концепцією
Вона стара й перевірена
Може, божевільна
Але кохання навіки
Має простий рецепт
Просто кохайте
Танцюйте
Смійтеся і будьте вільними
Кажіть правду, якщо треба
Сперечайтеся і відстоюйте своє
Але якщо десь по дорозі
Це закінчиться сльозами
Пам'ятайте, що не може бути
Надто важко
Вибачитися
Вони вже почали?
Хтось співає?
Господи. Розвертайся, і поїхали додому.
Гальма не працюють.
Чорт, вони не працюють!
Але якщо десь по дорозі
Це закінчиться сльозами…
-Зупини машину. Якого біса? Припини! -Чорт!
Ні!
Гелен…
Що ж, гарне місце.
Ніхто не постраждав?
Ні, усе гаразд.
Привіт.
Вибачте, ми…
Гальма не спрацювали, бо…
Вона орендована.
-Мамо, привіт. -Привіт, люба!
Я мама Ганни, Гелен.
-Батько Самуеля, Лейф. -Вітаю.
Лайф? Ви англієць?
-Привіт! -Лінда!
Лейфе! Припини!
-А я мама Самуеля. -Так, дуже приємно.
-Май. -Май-Ґун.
-Май-Ґун, точно. -Так.
-Привіт, тату. -Привіт! Привіт.
-Гарний вигляд. -Дякую.
І костюмована вечірка. Про це не казали.
Ти теж у костюмі. Чудово.
Ласкаво просимо. Я радий, що ви тут.
Так.
Ось де ти виріс, або намагався вирости.
Ну, це все пояснює.
Так, ні, так…
Ви, мабуть, голодні. Так.
-Так. -Хочете поїсти?
-Так. -Безперечно.
Так? Ходімо.
Єссі, допоможеш?
-Привіт. Самуель. -Вітаю. Якоб.
Дідько.
Так буває, коли дозволяєш жінці кермувати.
-Як почуваєшся? -Власне, трохи краще.
Але я подумала, може, варто все скасувати?
-Ти будеш в цьому? -Ні, не буду.
-Це гарно. -Ти б у цьому пішла під вінець?
Отже?
Невеличке інтимне весілля?
Нічого не фотографуй.
Якщо дівчата це побачать, ніколи не пробачать.
Ні.
-Усе гаразд, люба? -Ні, але, можливо, буде.
Щось пішло не так?
Ну, це…
гарно.
Думаєш?
Люба, головне, що ви кохаєте одне одного.
Ось що важливо.
Шкода, моя мама не сказала це перед моїм весіллям.
За столи!
Сідайте, де хочете.
Ми схему розсадки не планували!
Сюди.
Ти — тут.
-Так гарно. -Мамо?
Тобі не здається, що ми маємо сидіти там,
за головним столом із Ганною і Самуелем?
Ні, мені тут добре.
Тоді я можу сісти тут, біля вас.
Сідай. Погрійся в славі, поки можеш.
Так.
Марко!
Народ, це Марко.
Мій найкращий друг і діловий партнер.
Привіт.
-То куди ми вас посадимо? -Так.
Ось вільний стілець,
поруч із цією гарною пані.
Не знаю, чи…
-Так, тут ідеально. -Гаразд, дякую.
-Привіт. -Привіт.
Ти ж знаєш, що це її колишній?
Так, знаю. Він справжній невдаха.
Один з багатьох.
-Привіт. -Привіт.
Мартіне, ти нічого не скажеш?
-Що? -Ми ж гості.
-І це весілля твоєї дочки. -Вона і твоя донька теж.
Але вступна промова батька — це традиція.
-Батька нареченої. -Ти про таке чув?
Що батько має виголосити першу промову?
Ні, ніколи про таке не чув.
Усім привіт.
Мене звати Гелен,
і я не лише людина,
яка зруйнувала гарну арку,
але ще й мама Ганни.
І для матері
не майже найкращий день в житті.
Крім дня, коли ти народилася, бо цей день завжди буде найкращим.
Коли ти була маленькою, Ганно, ти сказала мені:
«Мамо, я ніколи не вийду заміж!»
Ні, бо ти збиралася жити з конем.
Але ці плани, слава богу, змінилися,
коли ти зустріла Самуеля.
Ніколи не бачила тебе такою щасливою.
А ви двоє…
Погляньте на них —
вони ідеальні разом.
І те, що ви наважилися і хочете зробити цей великий крок,
коли ви ще так недовго разом, гадаю… Чомусь, це здається вірним.
Ганно, я люблю тебе.
І я хочу, щоб ти знала, що ми так тобою пишаємося.
І Самуелю,
нікого іншого я б не хотіла бачити
супутником життя Ганни.
Може, я можу сказати кілька слів,
якщо дозволите.
Зазвичай
їдять і виголошують промови
після церемонії.
Але, гадаю, дивні традиції цього острова
змушують робити протилежне.
Мене звати Мартін.
Дякую.
Ганно, я люблю тебе.
Я нікому не бажаю стільки ж щастя й успіху, скільки тобі.
Ти для мене найважливіша в світі.
Це все.
А я хочу сказати,
що приєднуюсь до побажання Мартіна
щастя тобі й процвітання в житті.
І велика подяка Май-Ґун і Лейфу за те, що це свято стало можливим.
Ви чудово все організували.
Так… І ще раз перепрошую за пошкодження майна.
Піднімемо келихи за нареченого і наречену.
Будьмо і вітаємо!
-Так. -Будьмо!
-Будьмо!
Так…
Любі друзі,
скоро Бертіль буде тут
і одружить цю молоду пару.
Але…
Даґу, я хочу, щоб ти зараз заспівав
справжню ґотландську застільну пісню.
Авжеж.
Чудово!
Я пропоную «Дякую за випивку».
-Більшість із вас її знає, так? -Так.
Дякую за випивку, що нам налили
Що нам налили Що нам налили
Від неї в животі так тепло стає
Тепло стає Тепло стає…
-Тебе Лінда звати? -Так.
-Так. І ти подруга Ганни? -Так.
-Ми дружимо ще зі школи. -Як мило.
Тоді ви добре знаєте одна одну.
Так.
-Ти добре проводиш час? -Так, дуже.
Якого красеня я до тебе підсадила, правда ж?
-Так -Може, він самотній.
Самотнім і залишиться, я вважаю.
Ми були разом
але цей покидьок зрадив мене
із організаторкою свят, тож…
Це був перепіхон у відрядженні?
Саме він.
-Тобі дуже личить. -Дякую.
-Привіт. -Гей.
-Можна поговорити з Самуелем? -Так, звісно.
-Побачимося. -Так.
-Так? -То що?
-Що? -Оце.
Може, я…
Може, я поговорю з мамою про…
-Про це і скажу… -У тебе немає плану?
Ням.
-Лінусе. -Привіт.
Смачне морозиво?
Ще морозива!
Знаєш що? Я тебе обійму.
Ні, припини!
Ні!
Самуелю, на костюмі плями!
Що сталося?
Це шоколад.
Не врятувати?
-Може, не буде видно. -Не можна виходити заміж у брудній сукні.
Ні.
І що тепер?
Хіба ти не взяла свою?
Взяла,
але вона не така гарна.
Вибач, Ганно.
Шкода, я так не зробила.
Що не зробила?
З костюмом. Розумно.
Передай Лінусу подяку від мене.
Ганно,
я така щаслива, що ти станеш моєю невісткою.
Я теж.
-Можна дещо спитати? -Так.
Як гадаєш, Самуель надто м'який?
-Слабак? -Що?
Ні. Чому ти питаєш?
Бо ми планували це весілля,
а вони повністю його захопили.
-І Самуель мовчить. -Він боїться Май-Ґун.
Крістіан такий самий.
Їй ніхто не протистоїть.
Якщо Май-Ґун щось вирішила, так і буде.
Гей, Ганно.
Прикрий випадок із костюмом
змусив мене задуматися.
Ось.
Це вдягала моя бабуся,
коли виходила заміж і…
Для було б дуже важливо, якби ти вдягла її сьогодні.
Як розраду за те, що сталося з костюмом.
Дякую.
Ти будеш такою гарною.
Так.
-Правда ж? -Так.
-Так.
Це не закінчиться?
Якого біса? Не в народному костюмі?
Ні, Ганна це змінила.
Як шкода.
-Ви поговорили? -Ні.
-Як почуваєшся? -Ніби це я винен, що я козел.
Добре.
Це початок.
-Чого? -Твого нового життя.
-Мені подобалося старе. -Тоді тобі доведеться за нього боротися.
Про що ти? Уже запізно. Вона з цим брокером.
-Ти з ним говорив? -Ні.
Скажімо так, він не найгостріший ніж у шухляді.
-Ти така гарна. -Твоя мама хоче, щоб я одягла це.
-Що це? -Сімейна реліквія.
Бабуся твоєї мами вдягала її на весіллі,
а потім вона лежала у коробці з 19 століття.
-Принаймні, так вона пахне. -Але це… Я…
А ось і я!
Бертіль!
То де молодята?
Хто б міг подумати, що ти урвеш таку кралю.
Вона геть не з твоєї ліги, так би мовити.
То ви член Партії центру?
Аж ніяк!
Ні, я від них пішов.
Що?
Так… Ні, ти…
Тепер я з демократами.
Вони жвавіші, так би мовити.
У них кращі вечірки.
Не думай, що ти,
лише тому, що ти знаменитість…
І тому вона з тобою. Вона надто гарна для тебе.
Ти поміняв партію?
Так!
Ні!
Ганно?
Відчини, треба поговорити.
-Вона хоче побути сама. -Але…
Вона скоро вийде.
Їдьте обережно. Він працює у муніципалітеті.
Так, ми в курсі.
-Що нам тепер робити? -Не хвилюйся, я про це подбаю.
Що ж, Лайфе.
-Може, поїдемо додому? -Що?
-Сподіваюся, тепер усе скасують. -Сраку тобі скасують.
Свинар усе вирішить? Це заспокоює.
Тихо, Лейфене.
Будьмо.
Ларсе?
Вибач.
Не хотів тебе лякати.
-Що ти хотів? -Ну…
Хотів спитати…
Хотів попросити про невелику послугу.
Яку послугу?
Самуель, мій молодший, одружується.
Цивільна церемонія, так?
Ні, усе не так.
Їм дуже потрібен священик.
Коли вони це зрозуміли?
Вони завжди хотіли,
але я все неправильно зрозумів.
-Ти хотів для них цивільну церемонію? -Так!
Ні…
Я традиційний вірянин.
Я не біблійний букваліст,
але я дуже пристрасний християнин.
Не пам'ятаю, щоб часто бачив тебе в церкві.
Я завжди сиджу позаду,
подалі від очей.
Ось.
Усі папери, щоб ви могли переконатися, що все в порядку.
Кєллнер?
Так.
Так, я прийду. Лише маю переодягнутися.
Благослови тебе Бог, Ларсе!
Алілуя!
Гаразд,
усе не пішло не зовсім так, як сьогодні планувалося.
-Відбулося дещо інше. -Так, інше.
Але Ганно, ти не можеш намагатися контролювати все в житті.
Якщо ти це зробиш, то збожеволієш.
-Говориш, як Самуель. -Можливо.
Може, ми говоримо те саме, бо любимо тебе.
Гей.
Нехай буде, як буде.
«ДІНГ РАУК» — ОВЕЧЕ ПИВО — ОТРУТА
-У вас є пунш? -Про що ти в біса говориш?
-Гаразд, дай «Дінг Раук». -Який успіх.
Коли прийде наступний офіціант?
Ми можемо поговорити наодинці?
Так, гаразд.
То ось це ти пропонуєш?
Де ми, у вітальні?
Що ти хотів?
Як ти можеш собі уявити,
я добре знаю свою доньку.
Я бачу, коли вона щаслива.
І сьогодні це не так.
То що скажеш? Може, припинимо цей спектакль, поки не пізно?
-Знаєш, що я про тебе думаю? -Ні, і мені на це начхати.
Але ми говоримо не про мене.
Нещодавно сталася дивна річ.
-Так? -Я почув твого брата.
Він базікав з якимись іншими селюками.
І склалося враження, ніби ти сказав,
що ти зробив пропозицію Ганні,
лише щоб дістати мене.
Це неправда.
Судячи з твоєї реакції, гадаю, що, може, і правда.
Ти говорив про це з Ганною?
Ні, мабуть, не говорив.
А треба було б.
Вона, мабуть, думає, це було неймовірно романтично.
Але ти ж не наважишся?
Може, тобі потрібна допомога? Я допоможу.
Що скажеш?
А це що за холера?
Так…
-Привіт. Ласкаво просимо. -Дуже дякую. Дякую.
Молодець.
-Так. -Так.
-Вітаю. Самуель. -Ларс.
Я радий, що ви були вільні.
Звісно, я готовий допомогти,
коли просить найвідданіший відвідувач церкви в громаді.
Це батьки нареченої.
-Мартін Кєллнер. -Ларс.
Привіт, Гелен.
Привіт.
-Давно не бачилися. -Так.
Що це в біса було?
Ви що, знайомі?
Були, в іншому житті.
Чудово.
Може, не треба квапити церемонію, чи як там це зветься?
Може, запропонуємо вам келих вина? Чи пива?
Вина, будь ласка.
-Краще червоного. -Так.
Як кров Христа.
Не все повинно мати біблійні посилання.
Ні, вибач.
Піду за Ганною.
Щасти тобі.
Може, сядемо?
-Мамо? -Так?
Ну…
Ганна не хоче фату.
І я теж.
-Не хоче? -Вона не пасує до сукні.
Це все.
Фати не буде.
Не треба підвищувати голос.
І нехай.
Я просто спитала.
Не сприймай це так серйозно.
-Вона там? -Так.
Вона бачила священика?
До того я вивчав економіку в Уппсалі.
Ого!
Тоді ми й познайомилися.
Саме так.
А тепер ти з'явився тут. Дивно.
Так.
Інколи світ дуже малий.
Але одного разу Бог тебе покликав.
Чорт забирай! Лейфе!
Вибач.
-Може, почнемо. -Гадаю…
Було б чудово, якби я міг переодягнутися.
-Так, прошу за мною. -Дякую.
Спробуй… Так.
Тепер тут священик.
Я знаю, ти цього не хочеш. Можу з ним поговорити.
-Усе гаразд. -Що?
-Ти впевнена? -Так.
І я сказав мамі,
що ти не хочеш фату.
-І як пройшло? -Вона сказала: «Без проблем».
Що?
Я теж був здивований.
Ми готові?
Так, тільки є одна річ, яку я маю…
тобі сказати.
Я зробив тобі пропозицію, бо кохаю тебе понад усе.
Так?
Але…
можливо, маленька частина мене
зробив це, щоб…
Позлити твого тата.
Ти ж знаєш, який він іноді козел.
Пам'ятаєш Святвечір? Наскільки жахливо він зі мною поводився?
Ти освідчився на Святвечір.
-Так. -Щоб помститися татові.
Ні, бо…
Ні, бо я кохаю тебе.
Але так, можливо, це допомогло мені тоді вирішити.
Гаразд, усе вирішено.
Цей день, який мав стати нашим днем,
перетворився на день,
який я хотіла б якнайскоріше забути.
Так, але…
Піду скажу священику.
Що ж, пасторе.
Який сюрприз.
Так, для мене теж.
Гадаєш, це випадковість?
Чи Бог знову звів нас разом?
Це тільки Бог відає.
Так…
Ти зовсім не постарів.
Ти теж.
Ти…
-Ти юристка? -Ні.
Деякий час працювала юристкою, але це було давно.
Останні 20 років
я виконувала домашні обов'язки.
Можна спитати?
Ти вирішив стати священиком, бо між нами все скінчилося?
Частково.
Вибач.
Стати священиком — це не покарання.
І я не мушу жити в безшлюбності.
Добре!
Приємно це знати.
Так.
Чому ти тут лежиш?
Уже час.
Весілля скасовано. Це твоя провина.
Моя?
Так.
Ти усім говорив, що я хотів позлити Мартіна. Він це почув.
Боже, це погано.
Як ти міг мене зрадити?
Розслабся. Чорт, вибач. Я не хотів.
Але, може, це на краще.
На краще?
Тепер не одружитесь з неправильної причини.
Ти любиш Ганну?
-Так, звісно. -Тоді не розумію, у чому проблема.
Шлюб — це юридичне питання.
Але справжнє кохання стоїть на своїх ногах.
-Не знаю, чи я ще маю, на чому стояти. -Маєш.
Повір мені.
Так, дякую за чудову музику!
Давайте зберемося в процесію
і підемо разом до озера.
Народ,
мій брат має дещо сказати.
Весілля не буде.
Що?
Ми з Ганною вирішили його скасувати.
І це чудово!
Тобто, як шкода. Тоді ми не будемо сім'єю.
-Це трохи сумно. -Гей, Мартіне.
Гадаю, нам треба піти за сарай і поговоримо.
То він втратив обличчя?
-Падло! -Мартіне, будь ласка!
-Лейфе! -Годі.
-Ні… -Боже…
-Ні. -Вибач, Лейфе. Я не хотів.
-Чорт! -Тату!
-Ти цілий? -Ні, рука.
-Рука? -Так.
Це карма.
Збирай речі, поки не запахло смаленим.
-Гелен, поїхали. -Лежи тихо.
Спокійно, Лейфене. Викличемо швидку.
Що за день.
Лишенько.
Ніяк не скінчиться.
Це можливість.
Мартіне!
Я допоможу вам зібрати речі!
Пробач мені, Лейфе. Мені дуже шкода.
Ти не винен.
Може, варто залишити тут швидку на всю ніч?
Ні, на сьогодні досить.
-Можна мені поїхати? -Що ти робиш?
Ти маєш подбати про гостей, принаймні гарних.
Так, звісно.
Вибачте, ви бачили Ганну?
Ганну?
А, Ганну! Так, вона взяла велосипед і поїхала туди.
-Поїхала? -Так, по тій дорозі.
-Дякую. -Виглядала сумною.
Хочеш побути одна?
Що ж, такий день ніколи не забути.
Ні.
Мені так їх шкода,
особливо Ганну,
вона так ретельно все спланувала, так, як вона хотіла.
Якби хтось планував цей день так, як усе вийшло,
він був би повним психом.
Ти міг би спланувати такий день.
Це точно.
Це справжній день Марко.
Знаю, ти мене ненавидиш.
Хочу, щоб ти знала, що це нічого не означало,
справді.
Що?
Я намагався зрадити, щоб змусити тебе ревнувати.
Чому?
Бо мені здалося, тобі стало начхати на нас.
Ніби ти вислизаєш.
Тоді ви вигадав цей план?
Так.
Що значить «намагався»?
Нічого не було.
У мене не вийшло.
-Чому ти сказала, що вийшло? -Побачити, як ти відреагуєш.
Який же ти, бляха, дурний.
І потворний.
Якщо ти про це згадав…
Ти дурний і потворний.
Так просто і хочеться…
Бий.
Боягузка.
Сильніше.
-Що це? -Для захисту.
Якщо буде ще насильство.
Розумно.
Бери це. Я маю знайти дружину.
Так, звісно.
Агов, нас хтось підвезе?
Якого біса?
Ніхто? Ні?
Яка купа дармоїдів.
Гелен, я їду!
Трясця…
-Гелен, поїду без тебе! -Я залишаюся.
Де ти в біса була? Ми їдемо.
Ти можеш їхати. Я лишаюся.
Що ти маєш на увазі? Роби, як я кажу.
-Ми їдемо з цього балагану. -Годі.
Я так втомилася бігати
намагаючись прибрати лайно
після того, як ти ображаєш
усіх, кого ми колись зустрічали!
Боже, мені шкода, що я змарнував половину життя
на виродка в костюмі.
Чого ти розгавкалася? Я сказав, ми їдемо.
Я залишаюся, Мартіне. Ти мене почув?
-Можеш їхати додому. -Та що з тобою сталося?
-Ти поїдеш зі мною додому… -Припини.
Геть, клятий священику!
-Геть! -Припини, Мартіне!
-Пішов. -Ні…
-Геть, чорт забирай! -Зробіть щось!
-Він про себе подбає. -Годі сваритися.
-Як він про себе подбає? -Хочеш дізнатися?
-Спокійно. -Якобе, відпусти!
Якобе!
Ні…
Марко?
Що ти зробив?
Іди до біса.
Марко? Ма…
Він вдарився головою. Хтось може викликати швидку?
Я подзвоню.
Привіт.
Самуель.
Ганна.
Я був там на весіллі.
Було невесело.
Мабуть, ми з одного свята. Я тебе впізнаю.
Гадаю, ось тут вони й одружаться.
Чому? Це зайве.
Я теж так думаю.
Важливо те, що вони кохають одне одного.
Сподіваюся.
Я знаю, що він шаленіє від неї.
Сказав, не може без неї жити.
Так?
Так він сказав.
Я щойно його чув.
Пробач.
Усе гаразд.
Та що з вами таке?
Зазвичай на цій фермі дуже тихі вечірки.
Поїхали.
Куди ви його везете?
У лікарню.
-Можна мені з ним? -Так.
Ліндо?
Але ви більше не разом.
Повернися. Ви більше не разом.
-Це… -Гей.
Тобі треба повернутися на материк.
Швидко!
Валіза на колесах — це практично.
Що б ти зробив, якби Мартін напав на тебе?
Скажімо так, я б впорався.
Справді?
У мене чорний пояс з карате.
-Що? -Так.
Я семиразовий переможець
Шведського церковного чемпіонату з карате для священиків.
-Ти жартуєш. -Ні, це правда.
Зазвичай ми змагаємося лише вчотирьох, але перемагати все одно дуже весело.
Так…
Мабуть, у мене буде багато справ, коли приїду додому.
-Так. -Може, ми можемо…
Зустрінемося, коли все заспокоїться?
Ти знаєш, де мене знайти.
На добраніч.
ЛІКАРНЯ — ГОЛОВНИЙ ВХІД — АПТЕКА
НЕВДАЛА ВЕЧІРКА ЗІРКОВОГО ШЕФ-КУХАРЯ ЗАКІНЧИЛАСЯ У ШВИДКІЙ
Привіт.
Котра година?
Пів на восьму.
Ти хоч трохи поспала?
Але все гаразд.
Дякую, що поїхала.
Вони сказали, коли я зможу піти звідси?
Гадаю, уже скоро.
Це був легкий струс мозку.
Так.
А ще в мене провали в пам'яті.
Що сталося?
Якоб ударив тебе дровинякою.
Потім приїхала швидка.
Де він?
Хто?
Якоб.
Який Якоб?
Так, що ще сталося?
Точно.
Я і забула.
Ти зробив мені пропозицію у швидкій.
-Я? -Так.
І що ти сказала?
Що ти ідіот.
Авжеж, звісно.
А ще сказала «так».
Що?
Бо я теж ідіотка.
Тут.
І що це тут таке?
Ми одружуємося.
Справді? Тут, на острові?
-Ні. -Ні.
Так.
Я маю за це платити?
Ні, це входить у вартість.
Круто!
Це правда?
-Про вас із татом? -Так.
-Я більше не можу. -Ну…
Більше не можу.
Ні.
Я люблю тата,
але все думала, як довго ти це витримаєш.
Так, надто довго.
Що таке?
-А що зі священиком? -Ні, ми просто старі друзі.
Зараз.
Це може змінитися.
Так, вибачте за пошкодження.
-Вже є, як є. -Так.
-Приїдете ще влітку? -Так, доведеться.
І тоді буде весілля?
-Ні. -Ні.
Ні.
Добре.
Це створює лише проблеми та хаос.
Так…
Здається, у вас і так все добре.
-Так, усе гаразд. -Так.
Ось і Лейфен.
Так…
Добре, що ви ще тут.
Заберіть речі Лінди й Марко з собою.
-Як він? -З ним усе добре.
Вони одружуються.
-Що? -Що?
Так, правда.
Він освідчився, вона погодилася.
Фантастика!
Чудово!
-Так, давай… -Так.
Так.
-Бувай, мамо. -Бувай.
-Приїздіть ще. -Вибачте за… За все.
Ні, то пусте.
Брате.
Самуелю.
Гей, Єссі за кермом.
Так, минулої зими у мене забрали права, тож…
Чотирнадцять штрафів за перевищення швидкості — це забагато.
-Але сидіти там теж весело. -Спробуй нам це сказати.
Було щастям, коли в нього права забрали.
Було зовсім не весело.
-Вище… -Ні, тут.
Гаразд.
ДВА МІСЯЦІ ПО ТОМУ
ЛІНДА Й МАРКО
-Ти така гарна. -Дякую!
Боже мій. Це якесь божевілля.
Ганно.
Вмієш зберігати таємниці?
Звісно.
Я сказала, що Марко зробив пропозицію у швидкій, так?
Так, я знаю.
Він не робив.
Що?
Я вигадала, що зробив.
Але… Але Ліндо.
Знаю. Але це спрацювало.
Ще б пак.
Усі мають так робити.
-Привіт. -Привіт.
Зробімо це.
Брати та сестри,
сьогодні ми зібралися тут,
щоб поєднати Лінду й Марко у священному шлюбі.
У вас щось важливе?
Чи можна продовжити?
Він сказав «так».
РІК ПО ТОМУ
Навіть, коли ми не поруч
Завжди
Кохання навіки
Це найкращий кінець
Це майже можна назвати
Чудовою концепцією
Вона стара й перевірена
Може, божевільна
Але кохання навіки
Має простий рецепт
Просто кохайте
Танцюйте
Смійтеся і будьте вільними
Кажіть правду, якщо треба
Сперечайтеся і відстоюйте своє
Але якщо десь по дорозі
Це закінчиться сльозами
Пам'ятайте, що не може бути
Надто важко
Вибачитися
Коли ви зустрілися, ви нічого не знали
Сьогодні ви знаєте майже все
Ви готові до зобов'язань
Але якщо подують холодні вітри
Тоді кохання навіки
Концепція, що вас зігріє
Вона стара й перевірена
Чесна й потерта, але має простий…
рецепт
Просто кохайте
Танцюйте
Смійтеся і будьте вільними
Кажіть правду, якщо треба
Сперечайтеся і відстоюйте своє
Але якщо десь по дорозі
Це закінчиться сльозами
Пам'ятайте, що не може бути
Надто важко
Вибачитися
Пам'ятайте, що не може бути
Надто важко
Вибачитися
Переклад субтитрів: Наталія Базилевська