Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Hlasování je zahájeno.
Hlasování je ukončeno.
Zde je výsledek hlasování.
Hlasujících: 566.
Odevzdaných hlasů: 556.
Absolutní většina: 279.
Pro: 331.
Proti: 225.
Rovnost.
Klid, prosím.
Vážení kolegové,
po 136 hodinách
a 46 minutách rozpravy
Národní shromáždění
přijalo návrh zákona, který otevírá manželství
párům stejného pohlaví.
PAŘÍŽ JARO 2014
Do toho. Ještě.
A dýchej.
To je ono.
-Takhle? -Přesně tak.
Teď ty, Nadio.
Dělej to přesně jako Céline.
Když pořádně nezadržíš dech, ztrácíš sílu.
Myslím, že už jsem to pochopila.
Céline, dej jí ruku pod krk, podepřeš ji.
Představ si, že přichází kontrakce.
Nadechneš se,
zadržíš a zatlačíš.
Pojď, do toho, ještě.
Ne, zadrž dech.
Ale ne. Tak jo, dýchej.
Přestaň se smát.
To je fakt síla, takhle neznat svý tělo.
-Škoda, že Céline nemůže rodit místo tebe. -Ne, díky.
Ukaž jí, jak zvedáš obočí.
Umí zvednout jen jedno obočí a u toho hýbat ušima.
Ještě si to pak zkusíme.
Agatho, mám pocit, že jsi těhotná už strašně dlouho.
Je to moje druhé těhotenství.
A tomu prvnímu je teprve osm měsíců.
I krátce po porodu lze otěhotnět.
Tohle nám nehrozí, co?
No, to nevíš.
Máte štěstí.
Kdyby to šlo, požádala bych muže, aby odnosil naše druhé.
Zubní pohotovost.
Zavoláš mi po tý schůzce? Kde to vlastně je?
-V parku Monceau. -Aha.
Sakra, měla sis nechat vybělit zuby.
Neměla jsem se líp obléct?
Vezmi si moje sako.
-A co ty? -Umírám vedrem.
Dobrý?
Tak pa večer.
Céline...
Georgia Steyerová.
Narozená v Mnichově.
Rue de Crimée 42, je to aktuální adresa?
Devatenáctý obvod.
-Kdy se má dítě narodit? -V červenci.
Bude to holčička.
Mám vám dát občanský průkaz mé družky?
Ne, ten nepotřebuji. Adoptujete vy.
Ale říkáte družka. Sňatek ještě neproběhl?
Ale ano, vzaly jsme se na začátku těhotenství.
Tak to je vaše manželka. A ne družka.
Bez toho nemůžeme adopci zahájit.
Klidně to říkejte, ano? Je to má manželka.
Za to jsme bojovaly.
Takže...
Vysvětlím vám to.
První, co musíte po narození dítěte udělat, a to platí pro všechny rodiče,
nahlásit vaše dítě na matrice.
Je naprosto nutné, abyste to udělala vy.
Díky tomu budete uvedena na rodném listě, samozřejmě ne jako rodič,
ale jako osoba, která učinila prohlášení, což prokáže,
že jste u toho byla od začátku života dítěte.
Nemusíte si to psát. Dám vám dokument, který to shrnuje.
Vaše dítě ponese jméno vaší ženy. Změnit to můžete po schválení adopce.
Bude mít mé jméno. Manželka si ho změnila, když jsme se braly.
Už si nechala udělat i novou občanku.
Jenže vašemu dítěti bude muset dát své rodné příjmení.
Manželské příjmení je jen užívané jméno.
Jak to?
Před adopcí je to, jako by vaše žena měla dítě úplně sama.
Pro to dítě neexistujete.
Manželství vám umožňuje adopci, ale nedává vám žádné postavení.
Vaše žena tedy nemůže používat své manželské příjmení.
A jak dlouho to trvá?
Mezi osmi a osmnácti měsíci.
Podle toho, jak rychle mi dodáte dokumenty,
a podle harmonogramu soudu.
Je to jen odhad.
Zákon Taubira neplatí ani rok. Patříte mezi průkopnice.
soudci pro rodinné záležitosti předložím spis,
který z velké části sestavíte vy.
Budu potřebovat fotky, které dokazují váš vztah s vaší ženou.
Rodinné fotky, fotky z cest, fotky z těhotenství,
ale také a především fotky vás s vaším dítětem.
Dále budu potřebovat, a to je to nejdůležitější,
patnáct písemných svědectví od vašich blízkých,
kteří popíší, že jste si toto dítě přála
a že se podílíte na jeho výchově.
Mezi lidmi, které si vyberete za svědky,
se vyhněte tomu žádat jen své homosexuální kamarádky.
Neříkám, že máte jen homosexuální kamarádky,
ale soudce bude zajímat, jestli vaše dítě bude přijato vaším okolím.
Takže vaši přátelé, blízcí, různorodí,
nejlépe muži, ženy, mladí rodiče,
ale také vaše rodiny.
Když adoptujete, váš otec se stane jeho dědečkem,
vaše sestra jeho tetou a tak dále.
Já nemám velkou rodinu, mám jen matku.
A moc se nevídáme.
A co si o tomhle všem myslí?
To těhotenství jsem jí ještě neoznámila.
Je homofobní?
Ne, vůbec ne. Je klavíristka, už rok žije v Praze,
Neměla jsem příležitost jí to říct.
Copak Češi nemají telefon?
Je nutné mít její svědectví?
O mou dceru se starat nebude, věřte mi.
Soudci jde o zájmy dítěte,
takže chce vědět, jestli vás vaše rodiny ve vašem úsilí podporují.
Uvnitř jsou vzory svědeckých výpovědí.
Teď mi můžete vypsat ten šek. Je to 2500 eur.
Až se vaše dcera narodí, já pošlu šek k proplacení a je to.
-Všechno jasné? -Ano.
Jen tak ze zvědavosti, kdo je vaše matka?
-Marguerite Orgenová. -No páni.
To není jen tak nějaká klavíristka.
Vy ji znáte?
No, je velmi známá.
No, Madonna to není.
Děkuji.
Její jméno vám může jenom prospět.
-Na shledanou, hodně štěstí. -Děkuji.
DŮKAZY LÁSKY
Dovolali jste se Nadii Hamadiové. Zanechte mi zprávu.
Dobře. Yannicku, můžeš teď ty?
Dáme si ten song.
Sloku a refrén? Může být? Paráda.
François, Aurélie, Emma, Agathe, tvoje ségra, její chlap,
tvoji rodiče...
-Kdo dál? -Mila a Lomane?
Ne, to už by bylo moc leseb.
Jasně. Leseb není nikdy dost.
Co to je?
Těhotenská apka.
Porovnává velikost miminka s ovocem a zeleninou.
Třeba tady mi to píše, že naše holčička má velikost...
kukuřičnýho klasu. To je roztomilý.
Ale velkej klas.
Takže, tvoje ségra,
její chlap...
tvůj táta...
tvoje máma...
-Kdo dál? -Selim.
Selim?
Proč ne? Bude tam o chlapa víc.
Ne, chodíme s ním pařit, v rodinném kruhu ho neuvidíme.
Naši svědci budou muset mluvit o mně a o miminku.
Chápeš to?
Chybí nám lidi s dětma.
Koho známe kromě Françoise a Emmy?
Noura a Adèle.
A myslím, že teď mají dvě.
-Neviděly jsme je pět let. -Od doby, co mají prcky.
Napiš si je, hodně jsme se kamarádili.
Fajn, Nour a Adèle.
-Dáš jim vědět? -Jo.
Kdo dál?
Tvoje máma.
Přijde mi šílený, že k tý adopci potřebuju dopis zrovna od ní.
-Napíše ho. -Jo, jasně, to jí zvedne sebevědomí.
Ona se o mě nikdy nestarala a teď má moc nad mým mateřstvím.
To ty ses jí vzdálila, jen abys věděla.
Já mám tvoji mámu ráda.
Jo, moji mámu má každej rád.
Ty nevíš, jaký to je, když je ti deset a jsi sama v hotelovým pokoji
a čekáš do půlnoci, abys dostala jídlo.
Arašídy z minibaru a ještě ti to má přijít vtipný.
O burácích ani slovo, dneska jsem zase dvakrát zvracela.
Odstraňovala zubní kámen týpkovi, co nebyl u zubaře 13 let.
Představ si to. Připadala jsem si jako zedník.
"Uveďte níže skutečnosti, kterých jste byl svědkem nebo které jste osobně zjistil.
S vědomím, že osvědčení bude použito u soudu.
Trestá se jedním rokem odnětí svobody a pokutou 15 000 eur
za vystavení osvědčení nebo potvrzení,
které uvádí věcně nesprávné skutečnosti."
Tohle teda není žádná formalita.
Ale souhlasíš?
No jasně, že souhlasím.
Teď budeš muset hrát vzornou matku víc než ostatní ženy.
Jestli chceš, aby tě brali jako dobrou matku, musíš vsadit na výbavu.
-Máš sušičku? -Ne.
Sušička je základ.
Vůbec netušíš, kolikrát za den budeš muset prát.
Jenže ty máš dvě děti.
Jedno bohatě stačí. Jídlo, zvratky, čůrání, kakání,
soply...
To jsou tři pračky denně první rok.
Když si to nezorganizuješ, budeš mít doma chlív.
Začíná tě to děsit, co?
A čeho se bojíš nejvíc?
Adopce, nebo mít dítě?
Nevím.
Když Emma čekala Eriku, šíleně jsem panikařil.
Pořád jsem měl z toho stresu průjem.
To jsi mi nikdy neřekl.
Myslíš, že chlap, co bude táta, může přiznat, že pochybuje?
I nás odsuzují.
Často právě ženy.
To je strach z neznáma.
Jakmile je dítě na světě,
uděláš, co musíš, protože nemáš na výběr.
Když to dítě necháš na zemi, umře.
Ze začátku je to zvíře.
Ne, je to míň než zvíře. Samo neumí vůbec nic.
Pohlídej ho.
Ten je parádní.
Fakt bezva.
nes mám pacientku, co se jmenuje Sybille.
To je hezký, ne?
Jo. To se mi líbí.
Počkej, tady ne.
Je mi vedro.
Ahoj.
Ty nespíš?
Půjčila jsem si sluneční brýle a tu modrou tašku.
A taky kalhotky, už jsem žádný neměla.
Ahoj.
Ty chodíš k lidem bez zvonění?
Mám klíče. Nechtěla jsem tě vyrušit, ale nepovedlo se.
Holčičko...
-Jak dlouho jsi ve Francii? -Chvilku. Chtěla jsem ti zavolat.
-Budu hrát v Paříži. -Já vím.
-Přijdeš, viď? -Jo.
Poznáváš to?
Tys ses vdala?
Jo, ale to není důležité.
Že to není důležité? A mně jsi nedala vědět?
Ne, ale to nic...
Ty se vdáváš pro nic za nic?
Bylo to tajné. Jen kvůli papírům.
Jakým papírům?
-Ty už nejsi s Nadiou? -Jo, jo.
Vzaly jsme se, protože...
protože jsme musely.
Budeme mít miminko.
No teda.
To je skvělý nápad.
Jsi nádherná.
Neoznamuješ to moc brzo?
Určitě to vydrží?
Já nejsem těhotná. Čeká ho Nadia.
Nadia, no jo.
Dobře...
A jak je to dlouho?
Šest měsíců.
Pogratuluj jí ode mě.
Být těhotná je úžasné.
-Ne, nebyla jsem ve stresu. -Tak proč jsi jí to neřekla najednou?
Svatba, dítě, adopce. Potřebuju, abys něco napsala.
Jenže ona by to měla vědět, i když jí o to neřeknu.
Ale nikdo neví, jak to chodí. Vždyť ani my to nevíme.
Tak jí zavolej, tebe se to taky týká.
No tak, já jsem těhotná, každá máme svoje.
Paní Steyerová.
-To jsi ty. -Jo, nemůžu si zvyknout.
Dobrý den.
Nadia Steyerová...
-Steyerová. -Promiňte.
Rozená Hamadiová.
Je vám 37.
Jste po šestém měsíci těhotenství.
-Vaše první těhotenství? -Jo.
Super.
Céline Steyerová, je vám 32
a nikdy jste nebyla těhotná.
Ne.
Paní Steyerová, měla jste někdy celkovou anestezii?
Ne.
A vy?
Dvakrát.
Slepák a zuby moudrosti.
-Dobře. Kouříte? -Ne.
A vy?
Jo.
Pět nebo deset denně?
Spíš 15.
Patnáct?
Paní Steyerová,
vyskytly se ve vaší rodině srdeční potíže?
Ne.
-A vy? -Ano.
Můj otec zemřel na srdeční selhání.
Promiňte, ale víte, že to dítě nemá žádný z mých genů?
Ano. Jistě.
Víte, je to poprvé, co tu mám dvě ženy.
Nechtěl jsem vás uvádět do rozpaků.
A koneckonců, proč se nezeptat na pár věcí i vás.
Jo, proč ne.
Pravidelné užívání léků?
Ne.
-A vy? -Paracetamol na migrény.
-Máte v rodině nějaké závažné choroby? -Ne.
Vůbec nic. Dobře.
A vy?
Alzheimer.
Moje babičky.
Z obou stran?
Ještě že to dítě nečekáte vy.
Promiňte.
To byl jenom vtip.
Vy si myslíte, že já bych neměla otěhotnět?
Samozřejmě, že ho můžete donosit.
Byl to jenom špatný vtip.
Máte pravdu, já jsem u všech těch otázek pohořela.
Nedělejte si starosti.
Vidíme tu ledacos. Alkoholičky, které mají děti
a ty jsou na tom velmi dobře.
-Ale já nejsem alkoholička. -Ne.
Vůbec ne.
To je jen jeden příklad z mnoha.
Promiňte, já se asi počůrám.
Počkáme na ni?
-Tebe svědí hlava? -Jo.
-Máš vši? -Ne.
No jasně, má vši.
Jestli má vši, tak jí myješ hlavu ty.
Já už nikdy víc.
Běž, vezmi si Knírka a jdi si hrát se ségrou.
Běž si hrát.
Ne, žádné sladkosti.
Řekla jsem ne.
Nikdy jí nedáváme žádné sladkosti.
Sladkosti ne.
Charlotte, pojď sem. Vezmi si Knírka.
Odnes ho odsud, smrdí.
No tak, šup. Vždyť si ani nemůžeme popovídat.
To je vážně hnus
Nic moc.
Mně to chutná.
Charlotte byla vzhůru už v šest, musel jsem ji nějak zabavit.
Tak jsme si udělali cukrářskou dílnu. Ale je to fakt odporné.
Můžeš hrát, ale potichu.
No jo, povídáme si.
A jak jste to udělaly?
No, milovaly jsme se.
-Ne, byly jsme v Dánsku. -A proč?
Je to jedna ze zemí, kde můžete mít neanonymního dárce.
Naše dcera může v 18 kontaktovat svého biologického otce, pokud bude chtít.
To je fajn. A ve Francii to takhle nefunguje?
Umělé oplodnění ve Francii není povolené.
Vážně? Ale co je pak ten zákon Tobira?
Tím se schválily sňatky a adopce.
Pardon, vlastně jsem to vůbec nesledovala.
Takže ho budete muset adoptovat?
Ale já ne, já porodím, tak...
Ty seš trdlo.
Ty a Céline jste oddané, to nestačí?
Nejsem přece odborník.
Ne, svatba je povinná, abych ho pak mohla adoptovat.
Pak už je to jenom formalita?
Pro jistotu si platíme právničku, ale může to trvat i víc než rok.
To chce odvahu.
Musíte si fakt rozumět.
Kdybych já nebyl první rok otec ze zákona, tak...
Tak bych to ukončila já. Ani jsem tě nemohla cítit.
Byl jsi fakt na zabití.
Nebyl jsem připravenej.
To ne.
Vy nejste připravené?
Já bych to jinak klidně udělal.
Co jako?
No, darování spermatu.
Ale my jsme přece nehledaly otce.
Nic bych po vás nechtěl. Každý rok daruju krev
a taky nechci nic po těch, co ji dostanou.
To je ale úplně něco jiného.
Ty jsi fakt mimo.
Promiň, ale nejsem si jistá, že bych na to přistoupila.
-Já bych na to taky nepřistoupila. -A proč?
Jsem ošklivej?
-Céline? -Co?
-Jsem ošklivej? -Kdepak.
Vzhled není kritérium číslo jedna.
Vsadím se, že jste si jako dárce nevzaly nějakýho tlouštíka.
Nějakýho hezkýho vikinga.
-Co? -Něco tu smrdí.
Smrdí to jako hovno.
Promiňte.
Copak se tam děje? No nazdar, pojď sem.
-Budeš rodit v nemocnici? -Jo.
Já to tak měla u prvního, ale u druhého ne.
Proč, stalo se něco?
Přijela jsem a zvracela jsem. Řekli mi, že mám střevní chřipku.
Ale kdepak. Byly to porodní bolesti.
Byla to taková bolest.
Každopádně na epidurál bylo už pozdě.
To je moje noční můra.
Epidurál je spása.
Za čtvrt hodiny nic necítíš, jsi v sedmém nebi.
Po devíti měsících bez alkoholu to fakt cítíš.
Takže to dopadlo dobře?
Charlotte vážila 4,8 kila.
Zlatíčko?
Takže jsem měla kleště,
nástřih, prostě všechno. Když přišel doktor, řekla jsem mu:
"Co tady děláte s tím zahradním nářadím?"
Já a doktoři... Moc je nemusím.
No, já jsem zubařka.
Ale jinak to bylo fajn. Vlastně je to parádní zážitek.
Takže jste si vybrali někoho, kdo se ti podobá?
Ne, protože kdybych druhé dítě nosila já, tak aby to byl stejný dárce.
Hlavně nás zajímal jeho příběh, odkud je, co má rád a proč se pro to rozhodl.
A proč vlastně?
Napsal, že má hodně bratrů a sester,
že není nic krásnějšího než rodina a že na ni má právo každý.
To jistě.
Sakra!
Nour? Co děláš?
Už jdu.
Kakání je úplně všude, že jo?
Chvíli chodila na nočník, teď už zase ne, peklo.
To rané dětství...
Už se těším, až to skončí. Je to dlouhý.
A to jí budeme taky čichat k plíně?
To je divný.
Proč mi vykládala o svý natržený pipině?
Tohle se prostě nedělá.
My to s dětma fakt neumíme.
Možná bysme si to u nich mohly natrénovat.
Nechci ji vidět, dokud neporodím.
Ani ji, ani její problémy s pánevním dnem, ani ty děcka.
Vidělas, jak ta malá rozpatlala po zdi to pyré?
Napadlo mě, jestli bych neměla jít na potrat.
Nesměj se.
Teď už je pozdě.
My budeme mít dítě.
Dítě, co tu bude pořád.
Každý den.
Zapaříme?
Zapaříme.
Kam se to hrneš? No tak jdi.
Zlatíčko, pusu.
Za 20 minut můžeš dát Maxe spát.
Pak už snadno usne, myslím.
A kdyby Erika chtěla zmrzlinu, řekni ne.
Dobře.
Tak jdeme?
-Dobrý? -Ho.
Tak, pusu. Nezlob. Pa pa.
-Schválně jsem malýho nekoupal. -Cože?
Když je máš hlídat, jen když spí, tak to není žádnej trénink.
Koupání je hrozně nebezpečný.
Budeš mu držet hlavičku.
Napustíš vodu, ani horkou, ani studenou.
A Erika ti pak pomůže.
Pusu, beruško.
-Tak zatím. -Jo.
Dávej bacha, jo? Neumí plavat.
Chceš si něco zahrát?
Nebo máš nějakou knížku, co ráda čteš?
Hele. Napsala jsem hovínko.
Tak jo. Jdeme na to.
Nejdřív nožičky.
Dobrý?
-Dávej na mýho bráchu bacha, jo? -No jo.
Eriko, zůstaň tady. Musím tě taky hlídat.
Klid, budu v pokoji.
Jedno ouško.
Dobrý?
Není moc teplá?
Copak?
Co je s tebou?
Sakra.
Do prdele.
Eriko...
Můžeš na chviličku sem? Eriko.
Fuj, co to je?
Můžeš pustit sprchu, prosím?
-To smrdí. -Počkej, zůstaň. Musíme držet spolu.
Chůva jsi tady ty, ne? Já za tohle placená nejsem.
Cože? Pomoz mi. Nebo tě strčím do tý vody s ním.
Dobrý, je to dobrý.
Pusť tu sprchu, prosím tě.
Tak, bezva.
Ty kráso, to smrdí.
Ty jsi ale pěknej rošťák.
Díky.
Snaží se usnout.
Jsem na nádraží.
Ne, dost. Nechala jsem tě hrát si, ale teď už půjdeš spát.
Čekám na vlak.
Jdeš si lehnout.
Pšt, broučku.
Vzala jsem si časopisy, ráda si čtu horoskop.
Jedeš lůžkovým vozem, viď?
Co je to lůžkový vůz?
-To neznáš? -Ne.
To je vlak s postelemi. Ty spíš a vlak jede celou noc.
Pojď, ukážu ti to.
Kam jdeš? Ne!
Jdu do jídelního vozu.
Tak co, chutná?
Vynikající.
-Rodičům nic neříkej, jo? -To se neboj.
Ty kempuješ?
Zvykám si, že už nemám ložnici.
Vypadáš jako sushi.
Sushi už jíst nemůžu.
Víš, co jsem dělala večer? Zkoušela jsem si oblečení a nic mi není.
Dokonce i tvoje. To bylo ještě horší.
Zatímco ty jsi na večírku, mně praskají podprsenky a žíly na nohou.
Jestli chceš, můžeme jít zítra na nákupy.
Musíme šetřit.
Viděla jsi, kolik utrácíme, a to se ještě ani nenarodila?
Jestli přestanu pracovat ve středu, protože to tak ženy dělají,
bude to bída.
Ale no tak, já mám taky práci.
Nebudeš tady a já už nebudu moct pracovat v noci.
To je fakt pakárna.
V noci je ta pravá pohotovost.
Vyražené zuby z rvaček, abscesy. O to všechno přijdu.
Vím, že nemůžeme obě pracovat v noci,
ale já nechci být žena v domácnosti.
Jenže musíme vydělávat. Tohle prostě nepůjde.
Přijdu si zdeformovaná.
Jsem unavená a ty tu nejsi.
Už jsem tady.
Neumím plést copy. Ty umíš plést copy?
Nevím.
Sakra, budeme mít holku. Jsme holky.
Ani nevím, jestli jí dokážu jít příkladem.
Ale no tak.
Co když bude mít ráda zvířata?
A bude chtít kočku?
Jsem alergická.
Nikdy se mi nepodaří udělat ji šťastnou.
Jdu pro kapesníky.
Ne, dobrý, spolkla jsem to.
To bude mít naše dcera radost.
Vidíš, jsem k ničemu.
Hned přijdu.
Sakra, dala bych si cígo.
Není to vůbec jednoduchý.
Nemám žádnou fotku nás s mámou.
Vlastně nemám vůbec žádnou její fotku.
Tak pojď, Sibylle.
Pojedeme spolu metrem,
protože máma ještě spí.
Celou noc byla na lesba párty.
-Proč "máma"? -A proč ne?
Máma, to je roztomilý, ne?
Nevím, zní to trochu staře.
Tak bys radši Mutti ?
Ne, mně se líbí mamka.
Nebude nám říkat mamka a mamka.
A proč by měla říkat mamka tobě?
A je to.
Vida, tvoje dcera je mrtvá.
Jste proslulá interpretací velmi technických děl,
která zvládne jen málo pianistů. Jak se připravujete?
Nikdy necvičím.
Ale všichni klavíristé přece pracují na technice, ne?
Na začátku možná,
když jsem byla dítě,
ale teď pracuji na skladbách.
To, že se vám podaří cvičení, neznamená, že dokážete techniku zopakovat ve skladbě.
Je lepší pracovat rovnou na skladbě.
-Vaše dcera má sedm let, že? -Ano.
Jak se dá skloubit rodinný život a život umělkyně?
Můj manžel už nepracuje,
takže převzal velkou část výchovy naší dcery.
A jsou pořád spolu v Mnichově.
Já také, ale někdy odjíždím na celé týdny.
Ta nepřítomnost musí být těžko snesitelná.
Pro mě, nebo pro ně?
Asi pro všechny, řekla bych?
Nepřítomnost je jedna věc. Těžká jsou spíš ta shledání.
Ano, ta shledání.
Někdy chci obejmout dceru a ona není připravená.
Někdy je to naopak.
Je to valčík, který se netančí.
Ostatně žádný Chopinův valčík se netančí.
Nesložil je proto.
Jsou to jeho intimní deníky.
Toto je výkřik.
Slyšíme nestabilitu, nepohodlí...
Dej to víc nahlas.
A tady volání.
Líbí?
To hraje tvoje babička.
A tady uniká.
Slyšíme jakoby...
příslib budoucnosti.
A ten smutek... pořád.
Je to pořád smutné.
-Co to děláš? -Nic.
-Jíš taky někdy? -O to nejde. Díky.
-Tak o co jde? -Ty se mi budeš smát.
Včera jsem si čistila ucho vatovou tyčinkou a ta vata mi tam zůstala.
Uvízla tam.
Nesměj se.
Bojím se, že ohluchnu.
Cítím, že mám v uchu cizí těleso.
Pálí mě to.
-A byla jsi u doktora? -Ne.
Tak jo, kouknu se na to a pak když tak někomu zavoláme.
K žádnýmu doktorovi nechci.
Pak se to dozví pojišťovny a bude z toho průšvih.
Neumíš si představit, jak mě od mých padesáti hlídají.
Sledují mi srdce, plíce,
berou mi krev...
A artritida? Víš, jakou mají moje ruce cenu?
Dobře, ale bolí tě to. Musíme tu vatu vyndat.
-Ruším? -Zrovna mám pacienta, tak rychle.
Promiň, jsem tu s mámou.
Konečně!
-Slyší tě, mám to nahlas. -Dobrý den, Marguerite.
Ahoj, zlato. Proč ses mi nepřišla ukázat s tím břichem?
Protože jsem v centru, pracuju. Ale stavte se u nás, kdykoliv.
Nebudu tě dlouho zdržovat.
Jen že máma má v uchu zaseknutý kousek vaty a musí se vyndat.
Když použiju pinzetu, je to v pohodě?
Vidíš tu vatu?
Nevím.
Tak pinzetu ne, to bys jí mohla propíchnout bubínek.
To jsem ti říkala.
Chtělo by to něco mastného, aby to vyklouzlo ven.
Máte třeba vazelínu?
Proč bych měla mít vazelínu?
Ne, nic tu není. Půjdu ji koupit.
-Nebo olivový olej. -Ten mám.
Opatrně.
Ukaž?
-Nesnáším, když mi někdo sahá na vlasy. -Nemáš na výběr.
Vidíš to?
Ještě trošku zatřes.
A teď něco vidíš?
A je to.
Tak pojď, sedni si.
Už?
Skoro.
Nehýbej se.
-Máš to? -Mám to.
Mám to.
Děkuju.
Ty už nekouříš?
Skoro vůbec.
Proč se tak trápíš, ty těhotná nejsi.
Kolik potřebuješ?
Cože?
No, to dítě.
Nejspíš vás to stálo spoustu peněz. Vystavím ti šek.
Ale já nechci peníze.
Tak proč jsi tady?
Co potřebuješ?
Nepotřebuju nic.
Nevěděla jsem, že chcete dítě.
Přijde mi zvláštní, že ho nosí Nadia.
Tebe si jako matku dovedu představit víc než ji.
Vždyť budu matka.
Jasně, ale víš, co tím myslím.
Nadia je starší než já, takže nebylo co řešit.
Já bych mohla mít druhé.
A co když žádné druhé nebude?
Tak budu mít jen jedno dítě.
A nebojíš se, že budeš žárlit?
Žárlit na co?
Jak to ponese, že se o dítě budeš starat ty?
Nadia je moje žena. Ty jsi na tátu žárlila?
Jo.
Pořád.
Jsi mu čím dál víc podobná.
Je mi líto, že jsi o něj přišla tak mladá.
Bylo mu o 35 víc než tobě a kouřil dvě krabičky denně, dalo se to čekat.
Člověk si nevybírá, s kým chce mít dítě.
Měla jsem přestat hrát na klavír, když umřel.
Říkáš samý nesmysly.
Vidím, že mi to máš za zlý.
Proč jsi mě nepozvala na svatbu?
Nemyslela jsem si, že by tě to zajímalo.
Když táta umřel, nebylas tu. Ani když byl naživu.
Nedá se říct, že bys se mnou sdílela dětství ani důležité chvíle.
Ale teď už nejsi dítě.
Měly jste si je pořídit naráz.
-Co? -Děti.
Když chcete dvě děti, měly jste si je pořídit naráz.
Kdo by si pořizoval dvě děti naráz?
Dvě těhule, co spolu žijou? A rodily bysme taky spolu?
Máš pravdu, to mě nenapadlo.
To vlastně nejde.
Děkuju za jídlo.
Není zač.
Jsem ráda, že jsi tady.
Vzpomínáš si na naši fenku Saudad?
Na konci mýho těhotenství se jí spontánně spustilo mlíko.
Třeba budeš moct kojit taky.
A proč ne?
-Je to něco, co se má zkusit. -Ale já nejsem pes.
Ale jsi savec.
-Poslouchejte. -Jsme u stolu.
Nezeptala jsem se, jestli je to pasterizované.
To nevadí.
Vzkaz od Sandrine.
Bernardovi se přitížilo. Chce, abys mu zavolal.
Ty piješ pivo?
Nealko.
-Co je Bernardovi? -Rakovina žaludku.
Léčí se tím, že jí semínka a pije bylinkový čaj.
No a?
Nic.
Tak ty jsi onkoložka?
Jsem doktorka.
Jsi zubařka.
Zubařinu jsem si vybrala.
Protože se ti zkoušky dvakrát nepovedly.
Říkám ti snad u každýho jídla, že jsi jen pošťačka z předměstí?
Poslyš...
Bernard má metastázy všude. Umírá.
Můžeš ho zachránit? Já ne.
Tak pokračujte, holky.
Když každý napíšete jeden, budeme mít čtyři.
Není to jedno svědectví za pár, je to na jméno.
Nemusíte zacházet do detailů procesu umělého oplodnění.
Jde opravdu o náš vztah a o naši touhu založit spolu rodinu.
O tom umělém oplodnění stejně není moc co říct.
-Jak to myslíš? -Bylo to snadný.
-Snadný? -Ne pro tebe, ale...
prostě ti vstříkli sperma do vagíny a bylo to.
-A to je snadný? -My s Pierrem se snažíme už dva roky.
Cpu do sebe hormony, šukáme podle kalendáře...
Jo, podle mě to bylo snadný.
To je mi vás líto.
Akorát že my jsme musely jet do zahraničí, vybrat dárce,
Céline musí adoptovat, vzaly jsme se, jsme na mizině...
Nevím, jestli je to snadný.
Jestli chceš, můžeme se bavit o mým coming outu.
O všech těch letech, kdy jsem sem musela chodit sama.
Nebylo snadné představit si tě, jak spíš s holkou.
Promiň, to není nic proti tobě.
A představovat si tvou dceru, jak spí s chlapem, je v pohodě?
Nevím.
Ne, ale u tvé sestry o sexu nepřemýšlíme.
-A proč ne? -Mně to teda nevadí.
Proč pořád řešíš jen sex?
Ale víš co? Vlastně máš pravdu.
Miluju souložit s holkama.
Nechceš slyšet, ale miluju to. Céline mě vzrušuje.
-Tak už dost. -Naše dcera nebude tyhle věci poslouchat.
My ale Céline zbožňujeme.
To doufám, trvalo to tři roky, než se přišla představit.
Potřebovali jsme se s tím srovnat.
Pro nás to taky nebylo snadné.
Když řeknu, že budu babička, musím lidem taky odpovídat na otázky,
-a to mě moc nebaví. -Dost.
Tak tebe to nebaví?
Co to znamená?
Omlouvám se.
Jsem moc ráda, že budu babička.
Tak jak se máš, Céline?
Na to se tě už nikdo neptá.
A jak se na porod připravuješ ty?
Nemusíš přehánět.
Vždyť tam bude, ne?
Ty děláš, jako bys byla u porodu sama.
U všech mých porodů jsi jenom kouřil na chodbě.
-Bylo to strašně dlouhý. -No jo.
Připrav se, Céline.
Bude ti nadávat, když tam budeš, že jsi k ničemu,
a seřve tě, když půjdeš na vzduch.
Pak si připrav drobné do automatu na kafe.
A taky kartáček na zuby.
Uvidíš, ještě mi poděkuješ.
Tak si sednete na gauč?
Běž, sedni si doprostřed.
Vezmu to víc zeširoka, ať je tam to břicho.
Jak se to tváříte? Tak se trochu usmějte.
Takhle je to takové smutné.
Jo, Hammou, ta ruka kolem Céline je super.
Láska. Ať je z vás cítit láska.
Bezva, to se povedlo.
Ty na mě nepočkáš?
Proč je provokuješ?
Už takhle je to dost ponižující, ne?
Bráním tebe, bráním nás.
Chováš se agresivně, přitom něco potřebujeme.
Adoptuju. Musíme udělat, co je v našich silách.
Nech toho, klapne to.
Když umřeš před adopcí, tví rodiče budou mít na naši dceru přednostní právo.
-Nikdy by o péči nepožádali. -Já nevím.
Tihle boomeři by se o ni starat nechtěli.
A co tvoje sestra, která nemůže mít děti?
Celej rok nebudu nic. Chápeš to vůbec?
-Nehodlám umřít. -Umřít, nebo mi dát kopačky.
Všichni říkají, že první rok je šílenství.
Jsme v tom spolu, dobře?
-Já a ty, to je totéž. -Až na to, že jsi to ty.
Nejsi v mé kůži.
Pro tebe je to už teď tvoje dcera.
Všechny jste absolvovaly předporodní kurz?
Porodní asistentka vás naučí, jak poznat, kdy přijet do porodnice.
Abych to shrnula, kontrakce musí být bolestivé,
promiňte dámy, a časté.
Po pěti minutách.
Jestli je to po čtvrthodině, je to moc brzo, to nejezděte.
Teď se půjdeme podívat na porodní sál a tam vám všechno vysvětlím.
Jen pojďte, vstupte. Pojďte blíž, nestyďte se.
To je ono.
Dneska rodit nebudete, nebojte se.
Jsme na porodním sále. V našem zařízení jich máme 20.
Tohle je lůžko, na kterém budete rodit.
Tady jsou opěrky nahoře, ale nebojte, zpočátku je dáváme dolů.
Dáváme je nahoru, až kdy žena tlačí.
Dámy, po celou dobu porodu budete sledovány na dálku.
Je tu monitor srdeční akce miminka, tlakoměr pro vás
a také indikátor k epidurálu, pokud o něj požádáte.
A ty, které ho nechtějí, si mohou přinést vlastní míč,
aby dál pomáhal porodu, otevírání čípku a tak dále.
U nás probíhá první ošetření ve stejné místnosti, jako je maminka.
Je hned vedle, všechno vidí.
Tady ho změříme, zvážíme,
provedeme první ošetření.
Přímo nad vámi je výhřevná lampa.
I když rodíte v létě,
i když je vlna veder.
Když vyjde miminko z břicha, je to velký teplotní šok.
Představte si,
že jste na sněhu tři hodiny v plavkách.
Tak přesně se cítí to miminko, když vyleze z...
Pane, jste v pořádku?
Udělejte mu trochu místo, prosím. Ustupte, paní. Vstaňte.
Pane, slyšíte mě?
Pojďte se mnou.
Posadíme vás sem. Pomozte mi, prosím vás.
No vida. Posaďte se.
Byla to jen malá nevolnost, to přejde.
-Jak se jmenujete, pane? -Yann.
Dobře, Yanne, změříme vám tlak.
-Stává se vám to často? -Ne, to je poprvé.
Ne? Dobře.
Každopádně jsme tu, abychom si to zkusili. Lepší, ať se to stane teď, než při porodu.
Protože v den porodu bude mít přednost paní.
Tak, změříme vám ten tlak.
-Není vám horko? -Trochu ano.
Dobrá, doneseme vám vodu. Můžete mu někdo přinést sklenici vody?
Díky.
Takže...
Devadesát na šedesát.
Máte trochu nižší tlak.
Není to nic vážného.
Prozatím zůstaňte tady.
V klidu si odpočiňte. Jestli chcete, můžete si lehnout.
Budu pokračovat se zbytkem skupiny. Zvládnete to?
Tak budeme pokračovat.
Koutek pro miminko.
Vše je tu připraveno pro přivítání novorozence.
Tady máte také kyslík.
Vždycky po ruce. Člověk nikdy neví.
-Dobrý, Yanne? -Dobrý.
Vážně? Lepší?
Už je vám líp?
Jo, už je mi líp, děkuju.
Nesnídal jsem, takže mi asi chyběl cukr.
Ne, ne, vážně.
-Vaše přítelkyně tu není? -Musela rychle odejít.
Je to komplikovaný, vztah a těhotenství, že?
A vy jste věděla to, co říkala o císaři?
Vlastně ne.
Kdy to čekáte?
Mělo by to být za měsíc.
My za tři týdny.
Jste připraveni?
Nevím. A vy?
No, nevím.
Někdy se bojím, že ho nebudu milovat.
A někdy si říkám, že ho budu milovat až moc.
Napadá vás to taky?
Jo.
Pořád.
Vy jste nechtěla být těhotná?
A vy?
Vypadal jsem předtím jako blbec?
No, trošku.
Mně se vlastně ulevilo, když jsem vás tak viděla.
Tak tím líp.
-Jak se jmenujete? -Céline.
Co?
Ještě hledáme jméno, tak by mě potěšilo,
ale Céline...
Ne, to není nic proti vám.
Prosím? To jste vy? Jo, otvírám.
Desáté patro.
Kdo je to?
Tvoje máma. Chtěla jsi, abych se zapojila, ne?
Vážně?
-Budete se brzy stěhovat? -No, to asi ne.
To budete všichni spát v jedné místnosti?
Koupily jsme rozkládací gauč.
Každopádně zavírejte okna.
Desáté patro, to je šílenství. Děti skáčou.
Vidí holuba a hop.
-Naše dcera nevyskočí z okna. -Je to holčička?
To je dobře.
Udělám to.
-To je hezké tričko. -Jo? Myslíš?
Musím si koupit nějaké oblečení. Nikdy nevím, co na sebe.
Zůstanete po koncertě v Paříži?
Hned druhý den letím do Asie.
Tříměsíční turné s Beethovenem.
Já myslela, že je Beethoven po smrti.
Tak kdy se přijedete podívat?
No, až se vrátím, asi. Budu si to muset zařídit.
My bychom vás totiž potřebovaly.
Chcete hlídat dítě?
Vlastně, abych mohla adoptovat svou dceru, potřebuju od tebe dokument.
Po jejím narození.
Budu ji muset adoptovat.
Potřebuju, aby lidi, co jsou mi blízcí, napsali krátký text,
který bude o nás.
-A ty tohle schvaluješ? -Takový je zákon.
Fajn.
A co je to za text?
Pár řádků, ve kterých popíšeš můj každodenní vztah k našemu dítěti.
No teda.
Nesnesla bych, kdyby moje matka psala o mém vztahu k tobě.
Nemám na vybranou.
Napište si, co chcete, a já to podepíšu.
Ten dokument se bude číst u soudu, nebudeme to falšovat.
Prostě buďte věcná.
Celý život o mně psali, takže znám sílu slov.
Pohledy lidí jsou nesnesitelné. Člověk se začne přetvařovat...
Chcete si sáhnout? Hýbe se.
-Můžu? -Jo.
Ach ne, přestala.
Myslím, že jste ji uklidnila.
Když jsem čekala Céline, kopala tak silně.
Cvičila jsem Mendelssohna, ten dokáže naštvat.
-Vzpomínáš si? -Ne.
Chceme jí dát jméno Sibylle.
-To je hezké. -Sibylle Steyerová.
Sibylle Steyerová?
Bude mít iniciály SS?
No jo, sakra.
Jo, dcera lesby a nácka, to fakt nejde.
To je příliš.
To byl náš jediný nápad.
Ještě máte čas.
-Už jenom měsíc? -Jenom?
Za měsíc budu...
v Japonsku.
Japonci jsou pozorní.
-No a kdy teda přijdete? -Proč?
Abych poznala vnučku, nebo abych napsala ten text?
Zmrdi!
Do prdele!
Céline, slibuju, tohle je naposledy.
Už se neohnu, já za to nemůžu.
Jo, už jsme pochopili, že jsi těhotná.
-Prosím? -Mluvíme jenom o tom.
Ty si žiješ svůj život. Já to všechno oddřu a jsem obézní.
Mělas to nechat na mně, když ses na to necítila.
Děláš si prdel?
Nutila jsem tě?
Nutila?
Neměla jsem na výběr, to moc dobře víš.
Pro tebe to bylo teď, anebo nikdy.
Haló. Mně taky není 40 a tobě už není 20.
Všechno bylo otevřený, ale tys nic neřekla.
Teď se ti to snadno říká.
Ne, ne. Vždycky jsem to říkala.
Jsi šťastná, že budeš mít dítě? Protože já za chvíli rodím.
Necháš mě v tom s naší dcerou?
Budu za chudinku, co v těhotenství dostala kopačky?
To je blbost, já říkám opak.
Ve skutečnosti jsi nebyla na těhotenství připravená.
Bála ses. Nechtěla jsi.
Ještě že jsem to vzala na sebe,
protože beze mě bysme asi žádný dítě nečekaly.
Stačí? Můžeme už mluvit o něčem jiným?
-Céline, už máš padla? Pohlídáš mi Eriku? -Ne, teď nemůžu.
Mám teď moc důležitou schůzku
a nemám hlídání.
Ty budeš hodná, jasný? Už musím jít.
Říkala jsem ti, že nemůžu.
Chtěla jsi trénovat, ne? Tak máš příležitost.
Díky moc.
François!
Je pryč.
Pojď.
Pospěš.
Budeš poslouchat, jo? Budeš hodná.
Tvoje máma je kluk?
Ne, moje máma je támhle.
Co tam dělá?
Poslouchá, jak ten klavír zní.
A proč to dělá?
Chce vědět, jak tu hudbu slyší publikum.
Jenže...
každej to slyší jinak.
To je fakt.
Vypadá smutně.
Sakra... Dobře ty.
Čau.
-Všechno nejlepší, kámo. -Díky.
-Jak je? -Jo, dobrý.
-Páni, rád tě zase vidím. -No jo, už je to dlouho.
-Viděls ostatní? -Jo.
Kdo je ta těhotná holka s Emou? Je sexy, co?
To je moje holka.
Aha, ona je lesba?
A ty teda taky?
A čí je to dítě?
Naše.
To se nezlob, ale na to je přece jen potřeba chlap.
Jak vidíš, tak ne.
-Nech toho, kámo, jsi trapnej. -V klidu, já vás nesoudím.
Nejsem přece homofobní.
Ale to dítě musí mít otce.
Já jsem táta. Stačí?
Kámo, my hrajeme. Uvidíme se pak?
Přijdete mi hrozně roztomilý. Fakt rád vidím hezký lesby.
Nesmíte bejt tak přecitlivělý.
Snad o tom můžeme mluvit, ne? Je normální, že lidi mají názor.
Dobrý?
Nech to být, je to kretén.
Jo, já vím.
Já vím.
-Chceš jít? -Jo.
Dojdu pro věci.
Moc mě to mrzí.
Padáme.
Padáme!
Díky.
Dobrý?
Dobrý den.
Proč mi sem dávají ty kytky?
Už ten cirkus nesnesu.
-Nechceš si sednout? -Ne.
-Ano? -Paní Orgenová? Za pět minut na scénu.
Dobře. Nemůžu hrát.
Nemůžu.
Buší mi srdce. Jsem malátná.
A navíc mě bolí hlava.
Dlouho jsem tě neviděla na scéně.
Radši bych ti zahrála Schumanna.
Beethovena mám ráda, ale Schumann...
Nadia Beethovena zbožňuje.
Ne, Nadia nemá ráda klavír, to mi řekla.
Tady.
Napsala jsem to, co jste po mně chtěly.
Co?
Ten text k tvé adopci. Chtěla jsi, abych ho napsala.
Moje dcera se ještě nenarodila.
Já vím.
Teď na několik měsíců odjíždím, na tom nic nezměním.
Co já vlastně umím, kromě hraní?
Ale zbeletrizovat svědectví nedává smysl a hlavně to nemá žádnou hodnotu.
Tak to prostě antedatuj.
Já tě nemusím vidět s dcerou, abych si vás spolu představila
Vážené dámy, vážení pánové.
Upozorňujeme, že v průběhu představení je zakázáno
pořizovat obrazové či zvukové záznamy.
Svou dceru jsem vždy milovala nade vše.
Vždycky jsem si říkala, že kdyby ji někde uvěznil požár,
okamžitě bych se vrhla do ohně, abych ji zachránila.
Tuhle fantazii, tu jsem si občas přála prožít.
Céline by tak vnímala naše pouto.
To pouto, které neumím ani vyslovit, ani ukázat.
Ničeho jsem se kvůli ní nevzdala.
Ani jsem se nesnažila léčit tu hlubokou a ochromující melancholii,
která mě po turné poutala na lůžko.
Radost ze shledání s dcerou byla skutečná.
Samota, kterou jsem pociťovala, zrovna tak.
Ráda jsem se jí oddávala.
Nechtěla jsem se o ni připravit.
Když mi Céline oznámila, že je Nadia těhotná, myslela jsem, že mě trestá.
Že přerušuje rodovou linii, aby poukázala na mé selhání
a potvrdila svou nelásku.
Mýlila jsem se.
Céline se mi nepodobá.
Ten pohled plný obdivu,
to, jak už od narození na tu malou holčičku hledí,
vypráví o dlouhém příběhu, který se s ní chystá psát.
Možná, že mateřství začíná přítomností.
Céline je tady.
Svou rodinu klade do centra své radosti.
Co víc bych mohla v tomto svědectví potvrdit?
Nikdo neví, jakým bude rodičem,
dokud si tu roli dlouhodobě nevyzkouší.
Zvládne to Céline lépe, nebo hůře,
než kdyby byla těhotná?
Než Nadia, která porodila?
Než já?
Céline se ujímá role matky a stává se jí.
Pracuje na své roli,
tak jako my všechny.
Jednou jsem četla tuto větu:
"Člověk v sobě musí nosit chaos, aby mohl porodit
tančící hvězdu."
Vím, že tahle holčička bude tančit.
Dobrý?
Taxík už jede.
Do prdele.
Máš kontrakce každých šest minut. Během cesty budeš mít tři.
-Zvládneš to? -To dám.
Jestli tě to bude moc bolet, klidně řvi.
Ne, ještě by dostal strach, že mu zaneřádím káru, a vysadil by nás.
To půjde.
Odpojím vám monitor. Trochu to povolím.
-V pořádku? -Jo, jo, dobrý.
Trochu se zavrtěla, co?
Je v pořádku.
Může to trošku krvácet, ničeho se nebojte.
A teď ji můžeme zvážit.
Ahoj.
Dvě celé sedm kila.
No to vůbec není špatný.
To jsme ani nečekali.
Není to žádný cvalík, ale v pořádku.
Dám jí plínku a čepičku.
-Pořád v pohodě, Nadio? -Jde to.
-Nic necítíte? -Ne.
Perfektní, epidurál ještě funguje.
To je dřina.
Ale je to hezký začátek.
Je to šampionka.
Vše je vynikající.
Ahoj, Mathilde.
Vrátíme se za maminkou.
-Je v pořádku? -Ano, je.
-Trochu se vrtí. -Tohle je ta odměna.
Céline by si ji mohla vzít na tělo, než vás uložíme.
Souhlasíte?
Můžete si sundat tričko. Dáme vám ji rovnou na kůži.
Hop. Jenom takhle.
A dobře ji držte.
Podáš mi prosím tě trochu vody?
Pozor, bude to studené, Nadio.
Tohle všechno půjde pryč.
Hned vám bude líp.
Byla jste naprosto skvělá
Zvládla jste to.
Máte pár stehů, bude třeba se o to starat, ale zítra se zastavím a všechno vysvětlím.
Teď si to hezky užijte.
-Dobrý, Céline? -Jo.
-Dobře. -Díky.
Nashle zítra.
Dám vám manžetu, pozor.
Prozatím Mathilde spí. Možná, že se probudí a bude mít hlad.
Tak nám pak zavolejte.
Dobře?
Neuvěřitelné.
Zvládlas to.
Jste krásné.
Ahoj, Mathilde.
Miminko moje.
To je nádhera.
-Co to dělá? -Já nevím.
České titulky M. Šimonková Filipová S PRO ALFA CZ, a.s. 2025