Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Szavazás indul.
Szavazás vége.
A szavazás eredménye a következő.
Szavazók száma: 566. Leadott szavazatok száma: 566.
Abszolút többség: 279.
Mellette szavazott: 331. Ellene: 225.
Egyenlőség! Egyenlőség! Egyenlőség! Egyenlőség!
Kérem, kérem!
Kedves kollégák...
136 óra és 46 perc csata után
a Nemzetgyűlés elfogadta a törvényjavaslatot,
amely lehetővé teszi a házasságot azonos nemű párok számára.
PÁRIZS
2024 TAVASZA
Gyerünk, gyerünk, még, még, még, még, még, még, még!
És kifújni!
Így jó. Pontosan így.
- Így jó? - Igen.
Jól van. Gyere, Nadia, most te jössz!
Csináld pontosan úgy, mint Céline!
Tartsd vissza a levegőt, úgy nagyobb erőt fejtesz ki!
Igen, értem, kezdhetjük.
Céline, tedd a kezed a nyaka alá! Úgy könnyebb neki.
- Támaszd meg! - Rendben.
Akkor most képzeld el, hogy jön az összehúzódás,
vegyél nagy levegőt, tartsd benn, és nyomj!
Gyerünk, gyerünk, gyerünk, tovább, tovább, még!
Nem, nem, tartsd benn, tartsd benn, tartsd benn!
- Tartom. - Nem. Na jó, fújd ki!
Ne vihogj már! Durva, hogy az ember nem tudja, hogyan működik...
Kár, hogy nem szülhet Céline helyetted.
Kösz, azt nem!
- Húzd fel a szemöldöködet! - Tessék?
Tudja húzogatni, és közben a fülét is mozgatni. Döbbenetes.
Még gyakorlunk, jó?
Miért érzem úgy, hogy már őrült régóta terhes vagy?
Ez már egy újabb terhesség, és az első babám csak nyolc hónapos.
- Rögtön újra teherbe estem. - Tényleg? Nálunk ez nem lesz gond.
Nem tudhatod.
Mázlitok van.
Bár megkérhettem volna a férjemet, hogy hordja ki ő a másodikat!
Fogászati ambulancia.
Utána hívj fel, és mesélj! Hová is mész?
- Monceau Park. - Tényleg?
Kellett volna egy fogfehérítés.
- Nem vagyok elég elegáns? - Vidd a blézeremet!
- És te? - Így is folyton megsülök.
Jó így?
- Oké. Akkor este. - Szia, szia!
Céline.
Georgia Steyer.
Születési hely: München.
Még mindig a Rue Crimée 42. a lakcíme?
- Igen. - Oké. Ez rendben.
- A gyermek születése mikorra várható? - Júliusra. Lány lesz.
Július.
- Adjam oda a barátnőm személyijét? - Nem, nem szükséges.
Ön fog adoptálni.
Azt mondja, a barátnője. Nem házasodtak össze?
De, összeházasodtunk már a terhesség kezdetén.
Akkor a felesége, nem a barátnője.
- Igen. - Csak így indíthatja el az adoptálást.
És nyugodtan mondhatja, hogy "a feleségem".
Ezért harcoltunk.
Nézzük a teendőket!
A baba születése után az az első,
hogy jelentsék be a kicsit a városházán, mint minden szülő!
- Rendben. - Ezt mindenképpen maga csinálja.
Így az anyakönyvben is látszik, hogy ön kezdettől ott van a gyermek életében,
ekkor még természetesen nem szülőként, hanem bejelentőként.
Nem kell leírnia, adok egy összefoglalót az egészről.
A gyermek majd a felesége nevét viseli. Ezt később megváltoztathatják.
A feleségem is felvette a nevemet, amikor összeházasodtunk.
Új személyit is csináltatott emiatt.
De a gyermek az ő lánykori nevét kapja majd.
A mostani neve még nem érvényes.
Hogyhogy?
Mielőtt lezajlik az adoptálás,
olyan, mintha a felesége egyedülálló anya lenne.
Ön szülőként nem létezik.
A házasság révén adoptálhat, de hivatalosan még nem szülő.
Így a feleségének a lánykori nevét kell használnia.
- És ez meddig tart? - 10-18 hónapig.
Attól függően, hogy mikor adja át nekem a szükséges iratokat,
és mennyire elfoglalt a bíróság.
De ez csak becslés.
A törvény még csak egy éve él. Maguk ketten úttörők.
Tehát be fogok mutatni a gyámügyi bírónak egy anyagot,
amit nagyrészt ön állít össze.
Kellenek fotók a kapcsolat bizonyítására.
Családi fotók utazásokról, a terhességről,
és persze mindenekelőtt önről a babával.
És ami a legfontosabb,
kell majd írásos nyilatkozat 15 tanútól arról,
hogy ön kívánta ezt a babát, és valóban részt vesz a nevelésében.
Arra mindenképpen vigyázzanak,
hogy tanúnak ne csak a homoszexuális barátnőiket kérjék fel.
Nem úgy értem, hogy csak ilyen barátnőik vannak,
de tudja, a bíró azt nézi,
hogy a gyermeket elfogadja-e az önök környezete.
Tehát a tanúk csapata legyen változatos: férfiak, nők, barátok és rokonok is.
A gyereknek az ön apja lesz a nagyapja, az ön nővére a nagynénje, satöbbi.
Nincs túl sok rokonom, csak az anyám, és őt is ritkán látom.
Ő mit gondol arról, hogy ilyen módon lesz nagymama?
- Még nem szóltam neki a terhességről. - Szóval homofób.
Nem, nem, dehogy, csak nincs itt. Zongorista, és egy éve Prágában él.
- Még nem tudtam szólni neki. - A cseheknél nincs telefon?
Muszáj, hogy ő is tanúskodjon?
Nem ő fog foglalkozni a lányommal, higgye el!
A bíró mindig a gyerek érdekét nézi,
tudni akarja, hogy a családjuk támogatja-e önöket.
Vannak benne nyilatkozatminták.
Megírná most a csekket? 2500.
Ha megszületett a lánya, írjon e-mailt, én beváltom a csekket, és kezdünk.
- Rendben? - Igen.
Csak kíváncsiságból kérdem: ki az édesanyja?
- Marguerite Orgen. - Tényleg? Nem akármilyen zongorista.
- Ismeri? - Nagyon híres.
Azért nem annyira, mint Madonna.
Köszönöm!
Ez a név kedvező hatású lehet.
- Viszlát! Minden jót! - Köszönöm!
A SZERELEM BIZONYÍTÉKAI
Jó napot! Ez Nadia Hamadi hangpostafiókja.
Hagyjon üzenetet!
- Oké. Yannick, hallhatlak téged is? - Igen.
Vehetjük ezt?
Egy versszak és refrén. Menni fog? Szuper.
François, Aurélie, Emma, Agathe, a húgod, a férje, a szüleid...
- Ki van még? - Mila és Lomane.
- Nem, az túl sok leszbi. - Leszbiből soha nem elég.
- Ez mi? - Egy terhességi app.
A baba méretét gyümölcsben és zöldségben adja meg.
Most például azt üzeni, hogy a lányunk akkora,
mint egy kukoricacső.
- Egy édes kis kukorica. - Vagy nagy kukorica.
Szóval a húgod, a férje,
az apád,
az anyád...
- Ki még? - Selim.
- Selim? - Miért ne? Egy férfival több.
De ő csak haver, családként nem lát minket.
Nem tud beszélni a babával való kapcsolatomról.
Ezt magyaráztam neked.
Kell olyan is, akinek van gyereke. Kit ismerünk François-n és Emmán kívül?
Mondjuk, Nourt és Adele-t. Nekik már két gyerekük van.
Már öt éve nem találkoztunk.
Igen, mióta gyerekük van. De azért írd csak fel őket!
Oké, Nour és Adele.
- Felhívod őket? - Igen.
Ki még?
Anyád.
Szerintem elég fura ötlet épp tőle kérni ajánlást az adoptáláshoz.
- De megírja. - Mert az jó színben tünteti fel.
És ő, aki soha nem törődött velem, most dönthet az én anyaságomról.
Ne felejtsd el, hogy te távolodtál el tőle!
Én imádom őt.
Ja, ja. Mindenki imádja.
Te nem tudod, milyen érzés tízévesen egyedül ülni a hotelszobában,
várni az éjfélt,
mogyorót vacsorázni a minibárból, és mindehhez még jó képet is vágni.
Ne beszélj nekem mogyoróról, ma már kétszer hánytam!
Fogkövet szedtem egy pasasnak, aki húsz éve nem járt fogorvosnál.
Tiszta kőművesmunka volt.
"Olyan dolgokat említsen, amelyekben részt vett,
vagy személyesen tapasztalt!"
Oké. "A nyilatkozat a bírósági eljáráshoz kell..." Bla-bla-bla...
"Egy év szabadságvesztéssel és 15 ezer euró bírsággal büntetendő,
aki pontatlan, illetve valótlan tények alapján nyilatkozik."
Azért ez nem egy kis formaság.
- De vállalod? - Természetesen.
- Szóval mintaanyának kell lenned. - Igen.
Akkor mindenképpen be kell fektetned a felszerelésbe.
- Szárítógép? - Nincs.
Pedig az alap, hidd el!
Fogalmad sincs, milyen őrült sok a mosnivaló.
- Mert neked két gyereked van. - Egy is bőven termel.
Büfi, hányás, pisi, kaki, takony.
Napi három mosás minimum.
Rendezd át a lakást, vagy disznóól lesz!
Kezdesz beijedni, mi?
Mitől félsz jobban?
Az adoptálástól vagy a gyerektől?
Nem tudom.
Amikor Emma terhes lett, bepánikoltam. Folyton ment a hasam a stressztől.
Ezt soha egy szóval se mondtad.
Egy leendő apa nem vall be ilyesmit.
Minket is elítélnek, méghozzá gyakran épp a nők.
Az ismeretlentől félünk.
Ha már ott van a gyerek, teszed, amit kell, muszáj.
Ha magára hagyod, meghal.
Eleinte egy kisállat. Sőt, kevesebb. Egyedül tehetetlen.
Vigyázz rá!
Nahát, szuper!
Tényleg.
Ma volt egy Sybille nevű betegem. Szép név, nem?
De. Tetszik.
Ne! Ne!
Várj! Ne itt!
Megsülök.
A következő szerelvény egy perc múlva érkezik.
Helló!
Nem alszol?
Elviszem a napszemüvegedet és a kék táskát.
Meg egy bugyit, mert nekem már nincs.
Szia!
Csak úgy bejössz csöngetés nélkül?
Van kulcsom. Nem akartalak megzavarni, de elszúrtam.
Kicsim!
- Mióta vagy itthon? - Csak nemrég jöttem.
- Párizsban fogok fellépni. - Tudom.
- Eljössz majd? - Igen.
Tudod, mi ez?
Megházasodtál?
- Igen, de ez nem fontos. - Hogyhogy nem fontos? Nem is szóltál.
- Nem, ez semmi, csak... - Mi az, hogy semmi?
- Az egész csak a papírok miatt kellett. - Papírok?
- Már nem Nadiával vagy? - De, de. De.
Összeházasodtunk, mert muszáj volt. Tudod...
Tudod, anya, kisbabánk lesz.
Nahát ilyet!
Fantasztikus. Gyönyörű vagy.
- Nem túl korán mondtad el? - Nem.
- Biztos, hogy megmarad? - Nem én vagyok terhes, hanem Nadia.
Nadia, igen. Persze.
Nahát!
És hányadik hónap?
A hatodik.
Nadiának is gratulálok.
Babát várni csodálatos.
- Nem, nem voltam ideges. - Tényleg? Akkor miért nem mondtad neki?
"Adoptálni fogom a babát, kellene egy nyilatkozat."
De tudnia kellene kérés nélkül is.
Senki nem tudja, hogy nálunk hogy megy a dolog, még mi sem.
Hívd fel te, ez rád is tartozik!
Az én részem az, hogy kihordjam a babát.
Madame Steyer!
- Ez te vagy. - Még nem szoktam meg. Jössz?
- Jó napot! - Jó napot!
Nadia Steyer, született...
- Steyer. - Steyer. Elnézést!
Született Hamadi. 37 éves. Valamivel több mint hat hónapos terhes.
- És ez az első terhessége. - Igen.
Szuper.
Céline Steyer, 32 éves, és még nem volt terhes.
- Nem. - Oké.
- Madame Steyer, altatták már valaha? - Nem.
És önt?
- Igen, kétszer. - Igen?
- Vakbél, bölcsességfog. - Oké.
Dohányzik?
- Nem. - Nem.
- És ön? - Igen.
Napi öt szálat szív, vagy tízet?
- Tizenötöt. - Igen?
Nos, Madame Steyer,
volt a családjában valamilyen szívprobléma?
- Nem. - Nem.
- És önnél? - Igen. Apám infarktusban halt meg.
Elnézést, ugye tudja, hogy a kicsiben nincsenek ott az én génjeim?
Igen. Igen, hogyne.
Tudják, önök nálam az első női pár, és nem akartam, hogy ez kínos legyen.
És hát miért ne tájékozódhatnék önről is?
Így van, miért ne?
Nos, szed valamilyen gyógyszert?
- Nem. - Nem.
- És ön? - Paracetamolt migrénre.
Oké.
Volt komoly egészségügyi probléma a családban?
- Nem. - Nem volt. Oké. És önnél?
Igen, Alzheimer.
- Mindkét nagyanyámnál. - Mindkettőnél?
Értem.
Szerencse, hogy nem ön vállalta a babát.
Bocsánat! Én csak vicceltem.
Úgy gondolta, hogy inkább soha ne legyek terhes?
Nem, dehogy. Természetesen lehet gyereke, csak...
Nem, ez csak egy rossz vicc volt.
Nem, nem, igaza van, minden kérdésen elbuktam.
Nem, nem, nem szabad aggódnia. Ha tudná, mi mindent látunk itt!
Alkoholistákat, akik makkegészséges gyereket szülnek.
- De én nem vagyok alkoholista. - Nem.
Nem, dehogyis, nem úgy értettem, dehogy. Ez csak egy példa volt a sok közül.
- Például... - Bocsánat, de bepisilek!
Jól van. Megvárjuk.
- Viszket a fejed? - Igen.
- Tetves vagy? - Nem.
- Nem? Szerintem igen. - Ha tetves, te mosod meg a haját.
Én nem csinálom még egyszer.
Jól van, menj, és játssz a húgoddal! Gyerünk! Menj szépen!
Nem, ne egyél cukrot! Azt mondtam, semmi cukor!
Soha nem eszik cukrot, nem adunk neki. Semmi cukor, hallod?
Charlotte, gyere ide, és vidd Bajuszt! Vidd Bajuszt! Vidd innen, nagyon büdös!
Gyerünk, indulás! Így nem tudunk beszélgetni.
Undorítóak ezek a kölykök. Ne!
- Nem túl jó, mi? - Nagyon finom.
Charlotte hatkor kelt, le kellett kötni.
Cukrászdát játszottunk. Gusztustalan lett, ne edd meg!
Kicsit halkabban, jó? Nem muszáj...
- De, de. - Nem, nem. Beszélgetünk.
Hogy csináltátok?
- Szeretkeztünk. - Jó, de...
- Elmentünk Dániába. - Miért oda?
Ott nyílt spermadonáció van.
Ha a lányunk nagykorú lesz, és akarja, megkeresheti a biológiai apját.
Ez nagyon jó. De már itt is így van, nem?
Leszbikusoknak tilos a lombik.
Ez nem volt benne a Taubira-törvényben?
Nem, nem, az a házasságot engedi, és az adoptálást.
- Bocsánat, nem tájékozódtam. - Adoptálnotok kell a kicsit?
Nekem nem, mert én szülöm.
- Persze. Evidens. - De hülye vagy!
- Nem elég, hogy házasok vagytok? - Hű, de kínos!
Nem vagyok szakértő, de szerintem...
Nem, viszont csak akkor adoptálhatsz, ha házas vagy.
És akkor biztos, hogy engedélyezik?
Segít egy ügyvéd, de az a gond,
hogy sokáig eltarthat a dolog, akár egy évig is.
Igen. Fő a kitartás, és megértés.
Ha nem én lettem volna az apa, az első évben...
Igen, és végül már én is alig bírtam elviselni Nourt.
- Egy idióta voltál, drágám. - Igen.
- Az voltál. - Nem álltam készen.
- Tényleg nem. - Nem bizony.
Ti készen álltok, nem?
- Hát... - Amúgy én is megtehettem volna.
- Mit? - Hogy spermát adok.
De az nem jöhetett szóba. Mi nem akartunk apát.
Békén hagytalak volna titeket.
Vért is szoktam adni, és nem kérek érte semmit.
- Nem vagyok... - De az egész más.
- Igen. Micsoda hülyeség ez! - Hát...
Bocs, Nadia, de nem hiszem, hogy akartam volna.
- Nyugodj meg, én sem akartam volna! - Miért? Ronda vagyok?
- Ugyan már! - Céline!
- Tessék! - Figyelj...
- Ronda vagyok? - Nem!
- Hát akkor? - De nem a szépség volt az elsődleges.
Fogadok, hogy nem valami kis hájpacnit választottatok.
Igaz? Egy szép vikinget.
- Bocsánat! - Figyelj!
- Mi az? - Figyelj! Büdös van. Szarszag.
- Mindjárt jövök. - Csinálj valamit!
Mi történt itt? Várj csak, hadd nézzem!
- Semmi. - De igen. Gyere!
Ez büdös!
- És kórházban akarsz szülni? - Igen.
Értem. Először én is ott szültem, másodszor viszont klinikán.
A kórházzal gond volt?
Hánytam, és azt mondták, gyomorrontás, de nem.
Az már a vajúdástól volt, olyan őrülten fájt.
Addig húzták az időt, amíg majdnem késő lett az epiduráláshoz.
- Ettől én is félek. - Igen. Az érzéstelenítés maga a csoda.
Negyedóra múlva már nem érzel semmit. Mintha a hetedik mennyországban járnál.
Szóval minden jól ment?
Mondjuk. Hát, Charlotte 4,80 volt, szóval... Minden rendben?
Jól van, szívem.
Szóval fogó kellett, meg gátmetszés, meg minden.
Amikor bejött a doki, azt mondtam: "Mit akar ez a kerti szerszámokkal?"
Mivel orvos vagy, gondolom, nem baj, hogy...
Fogorvos vagyok, de...
Igen. De amúgy szuper volt.
Komolyan mondom, nagyon jó emlék, tényleg.
Na és a donor hasonlít rád, Céline?
Nem, nem, mert ha a második gyereket én hordom ki, ugyanaz lesz a donor.
- Igen. - A története alapján választottunk.
Honnan jön, mit szeret, miért csinálja ezt.
- Na és miért? - Azt írta, hogy sok testvére van.
Úgy gondolja, nincs szebb a családnál, és mindenkinek joga van hozzá.
- Az biztos. - A francba!
- Nour! Mit csinálsz? - Megyek, megyek.
Minden csupa kaka, vagy mi?
Hol szobatiszta, hol nem, kész pokol. A totyogó időszak.
Alig várom, hogy vége legyen. Olyan hosszú.
Szagolgatni kell a pelenkát? Bizarr.
Miért mesélt nekem a szétrobbant puncijáról?
Hogy tehetett ilyet?
Nagyon nem értünk a gyerekekhez.
Nem kéne visszajönnünk gyakorolni kicsit?
Soha. Hallani sem akarok se Adele-ről, se a gátjáról, se a gyerekeiről.
Amikor a kicsi kompótot kent a falra,
eszembe jutott, hogy mégiscsak abortuszra kéne mennem.
Ne nevess! Már úgyis késő.
Gyerekünk lesz, és kész.
Egy gyerek, aki ott lesz velünk mindig, mindennap.
Buli?
Buli.
Sziasztok! Jól vagytok? Minden oké? Szuper. Szuper.
Puszi, kicsim! Igen, igen.
Húsz perc múlva lefektetheted. Akkor már hamar el fog aludni.
És ha Erika fagyit kér, mondd, hogy nem!
- Rendben. - Puszi, szívem!
- Akkor mehetünk? - Aha.
Szia!
- Jól vagy? - Igen.
- Jól van, puszi, szia! Neked is szia! - Szia!
Hé! Direkt nem fürdettem meg.
Mi?
Ha csak alvás közben vigyázol rá, az nem gyakorlás.
De a fürdetés nagyon veszélyes.
Tartsd jól a fejét! A víz ne legyen forró vagy hideg!
Ennyi. Erika majd segít. Oké?
- Na puszi, puszi! - Szia!
- Mész? - Igen.
- Óvatosan, nem tud úszni. - Oké.
Akarsz játszani valamit, vagy, mondjuk, szeretnél olvasni?
Nézd csak! Kakit rajzoltam.
Jól van, ez az! Először a lábacskádat, jó?
Jó így?
- Vigyázol a tesómra, ugye? - Igen.
Hé, Erika, ne menj el! Rád is vigyáznom kell.
A szobámban leszek, nyugi!
Jól van.
A füled mögött...
Most a lábadat...
Jó így? Nem túl meleg?
Mi a baj?
Mi a baj? A fenébe!
A fenébe! A büdös francba! Erika!
Tudnál jönni egy kicsit? Erika!
- Pfuj, ez meg mi? - Légy szíves, nyisd ki a zuhanyt, jó?
- Ez büdös! - Várj, ne menj el, segítened kell!
Te vagy a bébiszitter, nem? Nem engem fizetnek ezért.
Mi? Segíts, vagy beteszlek mellé a vízbe!
Jól van, jól van. Nyisd ki a zuhanyt, légy szíves!
Jól van, ez az.
Pfuj, de büdös!
Azért elég piszok vagy.
Köszi!
- A tesód próbál elaludni. - Az állomáson vagyok.
Na jó, elég! Hagytalak játszani, de most már menj aludni!
Várom a vonatot.
Feküdj le!
Kicsikém!
Jól van, jól van.
Vettem újságot. Imádom a horoszkópot.
- Hálókocsis vonattal mész? - Az meg micsoda?
- Nem tudod? - Nem.
Vonat, amin ágyak vannak. Éjjel megy, te meg alszol.
Megmutatom.
- Mit csinálsz? Hová mész? - A büfékocsiba.
Na, ízlik?
Fincsi.
- Ne áruld el anyáéknak! - Nem, nem, nyugi!
- Kempingezel? - Gyakorlom a máshol alvást.
- Olyan vagy, mint egy szusi. - Igen? Azt most nem ehetek.
Felpróbáltam a ruháimat, és semmi nem jön rám.
A te cuccaid meg végképp nem.
Szétrobbannak a melltartóim, meg a lábamban a vénák.
Vehetünk holnap ruhákat, ha akarod.
Spórolnunk kell. Már most is sokat költünk a gyerekre.
Ha szerdánként nem fogok dolgozni, mint a legtöbb anya,
akkor bajban leszünk.
Nem lesz gond, ne aggódj! Nekem is van munkám.
De ha több munkát vállalsz, nem leszel itt.
Én nem tudok éjjel dolgozni, halálra unom magam.
Éjjel jönnek az igazi vészhelyzetek, verekedésben kiütött fogak,
tályogok, ezekből mind kimaradok.
Tudom, hogy nem dolgozhatunk mind a ketten éjjel,
de nem akarok csak itthon ülni.
Viszont muszáj pénzt keresni. Nincs megoldás, semmi nem fog menni.
És teljesen elformátlanodtam. Fáradt is vagyok, és te nem vagy itt.
De, de, de, de. Most már itt vagyok.
Nem tudok hajat fonni. Te tudsz hajat fonni?
Fogalmam sincs.
Lesz egy lányunk, és mi is nők vagyunk.
Tudunk neki jó példát mutatni?
- Miért ne? - És ha állatot akar?
Mondjuk, egy macskát?
Én allergiás vagyok.
Nem tudom majd boldoggá tenni.
- Megyek, hozok zsebkendőt. - Hagyd csak, lenyeltem!
- Na ezt majd ne tanítsd meg neki! - Látod, szörnyű vagyok.
Mindjárt jövök.
Annyira kéne egy cigi!
Nem is igaz, hogy egyszerű.
Nincs fotó rólunk anyámmal.
Sőt, semmilyen kép nincs anyámról.
Gyere, Sibylle, most mi ketten fogunk metrózni,
mert a mama még alszik, egész éjjel zenét kevert egy leszbibuliban.
Miért "mama"?
Miért ne? "Mama". Aranyos, nem? Németül.
- Nem tudom, kicsit ósdi. - Jobb lenne a "Mutti"?
- Nem, jobban tetszik az, hogy "anya". - Nem hívhat úgy mindkettőnket.
És te már lefoglaltad?
- Meg is van. - A gyerek meg meghalt.
A fenébe! Bocsánat!
Ön olyan technikás darabokat is játszik, amelyeket mások nem.
Hogyan készül ezekre? Gondolom, gyakorlással.
Soha nem gyakorlok.
Minden zongorista dolgozik a technikán, nem?
Igen, eleinte talán igen, gyerekkoromban,
de most a műveken dolgozom.
Ha sikerül reprodukálni egy begyakorolt technikát,
attól még nem dolgoztunk magán a művön.
- Van egy hétéves lánya, ugye? - Igen.
Hogyan hangolja össze a művészi létet a családi élettel?
A férjem már nem dolgozik,
nagyon nagy részt vállal a lányunk nevelésében.
Ők mindig együtt vannak Münchenben.
Én is ott vagyok, de néha hetekre elutazom.
Biztos nehéz elviselni a távollétét.
- Nekem vagy nekik? - Gondolom, mindenkinek.
A távollét egy dolog.
Sokkal nehezebb újra találkozni, és egymásra találni.
Meg akarom ölelni a lányomat, és ő még nem áll készen.
Sőt ellenkezőleg.
Ez egy olyan keringő, amire nem táncolnak.
Egyébként Chopin egyik keringőjére sem. Nem azért komponálta őket.
Ezek titkos naplók.
Ez egy kiáltás.
Érződik a bizonytalanság, a kényelmetlenség.
- Hangosítsd fel! - És itt felkiált.
Tetszik neked? A nagymamád játszik.
És itt elengedi.
Hallatszik a jövő ígérete.
És a szomorúság. Mindig.
Mindig szomorú.
ANYA
- Mit csinálsz? - Semmit.
- Eszel néha? - Nem erről van szó. Köszönöm!
- Akkor miről? - Ki fogsz nevetni.
Tegnap pucoltam a fülemet, a pálcikáról lejött a vatta, és bent maradt.
Beszorult. Ne nevess!
Félek, hogy megsüketülök. Érzem, hogy ott van egy idegen test.
Nagyon éget.
- Elmentél orvoshoz? - Nem.
Jó, megnézem, aztán hívunk valakit, ha kell.
Nem, nem, nem. Nem akarok orvost.
Ha a biztosító megtudja, abból gond lehet.
Tudod, mennyire figyelnek, amióta betöltöttem az ötvenet?
Vizsgálják a szívemet, a tüdőmet, folyton vért vesznek.
Nézik a kezemet, az ízületeimet. Tudod, mennyit ér a kezem?
Jó, de most fájdalmaid vannak. Ki kell szedni a vattát.
- Halló! - Nem rosszkor?
- Épp konzultálok, de mondd gyorsan! - Bocsánat! Itt vagyok anyánál.
- Végre. - Hall téged, ki vagy hangosítva.
- Szia, Marguerite! - Szia, drágám!
Miért nem jöttél el Céline-nel?
Mert most dolgoznom kell, de szívesen látunk bármikor.
Csak egy percre zavarlak.
Az a helyzet, hogy anyának egy kis darab vatta beszorult a fülébe.
- Értem. - Ki akarom szedni.
Egy sima szőrcsipesszel benyúlhatok?
- Látszik a vatta? - Nem tudom.
A csipesz így nem jó, átlyukaszthatod a dobhártyát.
Megmondtam.
Kell valami zsíros anyag, hogy csússzon a hallójárat.
- Van otthon vazelin? - Nincs, miért lenne?
Nincs semmi. Megyek, és veszek.
- Olívaolaj? - Az van.
- Óvatosan! Hadd nézzem! - Ne, ne!
- Nem bírom, ha a hajamhoz nyúlnak. - Most muszáj hagynod.
- Látod? - Rázd még egy kicsit!
Na most látod?
Igen, ott van. Akkor most ülj le!
- Na? - Mindjárt.
Ne mozogj!
- Megvan? - Igen.
Megvan.
- Kijött. - Köszönöm!
Te leszoktál?
- Szinte teljesen. - De...
Miért gyötrődsz? Nem te vagy terhes.
Mennyi kellene?
- Tessék? - A baba miatt.
Biztos sokat költöttetek rá. Írok egy csekket.
- Nekem nem kell pénz. - Akkor miért jöttél?
Mire van szükséged?
Semmire, anya.
Nem tudtam, hogy gyereket akartok.
Fura, hogy Nadia hordja ki. Inkább te vagy anyának való.
Anya is leszek.
Jó, jó, de érted, mire gondolok.
Nadia az idősebb, úgyhogy ez nem volt kérdés.
- Én kihordhatom a másodikat. - És ha nem lesz második?
- Akkor egy gyerekem lesz. - Nem leszel féltékeny?
- Féltékeny? - Igen.
És Nadia? Hogy éli majd meg, amikor te vagy a babával?
Ő a feleségem. Te féltékeny voltál apára?
Igen. Egyfolytában.
Egyre jobban hasonlítasz rá.
Sajnálom, hogy elveszítetted.
Harmincöt évvel öregebb volt nálad, és láncdohányos. Várható volt.
Nem ezen múlik, hogy kivel csinálsz gyereket.
Vissza kellett volna vonulnom, amikor meghalt.
- Ez hülyeség, tényleg hülyeség. - Nem. Tudom, hogy haragszol rám.
- Miért nem hívtál meg az esküvődre? - Nem gondoltam, hogy érdekel a dolog.
Amikor apa meghalt, nem voltál ott, amikor még élt, akkor se.
Nem nagyon vettél részt a gyerekkoromban meg a fontos pillanatokban.
Jó, de most már nem vagy gyerek.
Egyszerre kellett volna a kettő.
- Micsoda? - Kisbaba.
Ha kettőt akartok, egyszerre kellene csinálni.
Ki akarna két babát csinálni egyszerre?
Két terhes nő élne együtt? És együtt is szülnének?
Igaz. Igaz, ebbe nem gondoltam bele.
- Ez nem megy. - Nem.
- Köszönöm, hogy főztél! - Nincs mit.
Örülök, hogy itt vagy.
- Emlékszel a kutyánkra, Saudade-ra? - Igen.
A terhességem végén egyszer csak neki is lett teje.
Talán te is tudnál szoptatni.
Miért ne?
- Megismerhetnéd az érzést. - Én nem vagyok kutya.
Nem, de emlős vagy.
- Gyertek, gyertek! - Mi már itt ülünk.
- Jaj, nem tudom, hogy pasztőrözött-e. - Semmi gond.
Sandrine üzent. Bernard sajnos rosszabbul van.
- Sört iszol? - Ez mentes.
Mi van Bernard-ral?
- Gyomorrák. - És magokkal meg teákkal kezeli magát.
- Na és? - Semmi.
- Talán onkológus vagy? - Orvos vagyok.
Nem, fogorvos.
- Ezt választottam. - Mert rosszul sikerült a felvételid.
Én meg mondjam el minden ebédnél, hogy te csak postás vagy?
Figyelj! Bernard tele van áttétekkel, meg fog halni.
Te meg tudod menteni? Én nem.
Folytassátok, lányok!
Ha külön-külön adtok nyilatkozatot, az már négy.
Mindenki tanúskodhat a saját nevében.
És nem kell belemenni a mesterséges megtermékenyítés részleteibe,
ez kettőnkről szól, és arról, hogy családot akarunk.
- Nem is tudnánk részleteket írni. - Hogy érted?
- Nagyon könnyű volt. - Könnyű?
Jó, nem neked, de Nadiába csak belefecskendezték a spermát.
- És kész is volt. - És ez könnyű?
Hát Pierre-rel két éve próbálkozunk, hormonokat szedek, időzítve dugunk.
- Igen, szerintem neked könnyű volt. - Aha. Igazán sajnálom!
Nekünk külföldre kellett utazni, donort választani,
Céline-nek adoptálnia kell, össze kellett házasodnunk.
Mi ebben a könnyű? Esetleg a coming out?
Hogy évekig nem hozhattam ide senkit?
Nehéz volt elképzelni, hogy a lányom lefekszik egy lánnyal.
Pardon, Céline, ne vedd magadra!
És azt, hogy a lányod lefekszik egy pasival?
- Nem is tudom. - Nem?
- Nem. - Nem?
Nem. Vele kapcsolatban nem gondolunk a szexre.
- És miért? - Nekem megfelel így.
Miért jössz mindig a szexszel?
Bár tudod, igazad van. Imádok lányokkal dugni.
Tudom, kellemetlen ezt hallani, de így van.
- Céline felizgat. - Jó, elég!
A lányunk ne halljon ilyen hülyeségeket!
De most már imádjuk Céline-t.
De három év kellett, hogy elhozhassam ide. Három év.
Idő kellett, hogy megértsük a dolgot. Nekünk sem volt könnyű, Nadia.
Amikor mondom, hogy nagymama leszek, felelnem kell az emberek kérdéseire,
és azt nem élvezem.
Elég!
Nem élvezed? Bocs, ezt nem értem.
Bocsánat!
Nagyon örülök, hogy nagymama leszek.
Na és te hogy vagy, Céline? Gondolom, tőled nem kérdezgetik.
Te hogy készülsz a szülésre? Halljuk!
- Nem kell túlzásba vinni. - De hát ott lesz, nem?
Mindig úgy beszélsz róla, mintha egyedül lettél volna.
Mert mindegyik szülésnél végig kint cigiztél a folyosón.
- Na, kezdődik. - Őrülten sokáig tartottak.
Úgy bizony.
Készülj fel, Céline! Ha bent vagy, sértegetnek, hogy nem vagy jó semmire,
ha kimész levegőzni, lekapnak a tíz körmödről.
És vigyél elég aprót a kávéautomatához!
- Persze. - És persze fogkefét is.
Még hálás a tanácsaimért.
- Leültök a kanapéra? - Igen.
- Te legyél középen! - Oké.
Ránagyítok, hogy látsszon a hasad.
Oké. Milyen képet vágtok? Mosolyogjatok már!
Így egy kicsit gyászos.
Hammou, szuper, hogy átkarolod Céline-t.
Érződjön a nagy szeretet!
Oké. És...
Ez az! Tényleg nagyon jó lett.
Nem vársz meg?
Miért provokálod őket? Anélkül is elég épp megalázó.
- Védlek téged és minket. - Agresszív vagy, pedig kérni jöttünk.
Magunk mellé kell állítanunk őket, hogy adoptálhassak.
Ne aggódj, minden rendben lesz.
Ha meghalsz az örökbefogadás előtt,
a szüleid kaphatják a kicsi felügyeleti jogát.
- Soha nem vennék el tőled. - Nem tudhatod.
Nem érted, hogy nem akarnak ezzel foglalkozni? Boomerek.
Igen? És a húgod, aki gyereket akar?
Egy évig én senki és semmi leszek, felfogtad ezt?
- Nem szándékozom meghalni. - És ha elhagysz engem?
- Sokan nem bírják ki az első évet. - Együtt csináljuk, oké?
- Te vagy én, az ugyanaz. - Nem ugyanaz.
Nem vagy a helyemben. Neked már van lányod.
Jártak szüléselőkészítőre?
- Igen. - Igen?
A szülésznőjük majd megmondja, mikor kell indulniuk a kórházba.
Én most csak annyit mondok,
hogy az összehúzódások legyenek erősek, és ismétlődjenek. Ötpercenként.
Ha negyedóránként jönnek, még nem kell indulni.
Megnézzük a szülőszobát, és mindent elmagyarázok, rendben?
Tessék, tessék, jöjjenek csak közelebb bátran!
Így ni. Jöjjenek csak, nem ma fognak szülni, nem kell félni.
Tehát ez a szülőszoba.
Itt nálunk húsz éve alakították ki. Ezen az ágyon szülnek majd.
Ne aggódjanak, a kengyelt a vajúdás alatt leeresztjük,
és csak a kitolásnál állítjuk feljebb.
A vajúdás alatt végig megfigyeljük önöket.
Lesz egy szívmonitor a babának, önöknek egy vérnyomásmérő,
és egy kijelző azok számára, akik kérnek epidurálást.
Akik nem kérnek érzéstelenítést, azok használhatnak labdát,
hogy segítsék a vajúdást, segítsék a méhszáj tágulását, satöbbi.
A kórházunkban az újszülöttet rögtön itt látják el, ahol az anya van,
így az anya mellette lehet, mindent végignézhet, mindent láthat.
Itt mérjük meg a baba súlyát és hosszát, itt kapja meg a szülés utáni ellátást.
Fölöttünk látható a melegítőlámpa.
Még ha nyáron is születik a baba, ha kánikula is van, satöbbi,
el lehet képzelni, mekkora termikus sokk éri, amikor kijön az anyaméhből.
Olyan, mintha önök három órán át lennének kint a hóban, fürdőruhában.
Ilyesmit érez a baba, amikor kijön.
Ajaj! Jól van, uram?
Hagyjanak neki egy kis levegőt, kérem! Álljon fel, asszonyom!
Hall engem, uram?
- Hall engem? - Igen.
Igen? Jöjjön velem! Hopp!
Mindjárt jobban lesz. Segítsen, kérem!
Így ni. Hoppá! Jól van, üljön ide.
Kicsit rosszul lett, de semmi baj.
- Hogy hívják, uram? - Yann.
Yann? Értem. Megmérjük a vérnyomását, Yann.
Gyakran előfordul ilyesmi?
- Nem, nem, most először. - Nem? Jól van.
Jó, hogy ma történt meg, amikor gyakorlunk, és nem a szülés napján,
mert a szülés napján az anya élvez elsőbbséget.
- Akkor nézzük a vérnyomását! - Semmi baj.
- Igen. Kicsit melege van? - Kicsit.
Igen? Mindjárt kap egy kis vizet. Hozna valaki egy pohár vizet az úrnak?
Köszönöm!
Igen.
Pillanat!
Igen, 100/60.
Kicsit alacsony a vérnyomása, semmi komoly.
Maradjon még itt, jó?
Pihenjen egy kicsit!
Ha akarja, le is fekhet, rendben? Én továbbmegyek a csoporttal.
- Jó lesz így? - Igen.
Oké. Akkor folytassuk!
A babasarok.
Itt minden készen áll a kicsi fogadására.
Ott látják az oxigént, mindig a közelben van, szükség esetére.
- Jól van, Yann? - Igen.
Igen? Minden rendben? Szuper.
- Jobban van? - Igen, köszönöm!
Nem reggeliztem, leesett a cukrom.
Már minden rendben.
- A barátnője nincs itt? - Sürgős dolga volt.
Bonyolult a kapcsolat a terhesség alatt.
Értette, amit mondtak a császármetszésről?
Nem igazán.
Mikor jön a baba?
Egy hónap múlva.
Nekünk három hét.
Készen áll rá?
Nem tudom. Maga?
Én sem tudom.
Félek, hogy nem fogom szeretni,
vagy túlságosan szeretni fogom.
Gondolt már ilyesmire?
Igen. Igen. Sokszor.
Maga nem akart terhes lenni?
És maga?
- Gáz volt az ájulás? - Egy kicsit.
De nekem jót tett, hogy ilyennek láttam magát.
Legalább ennyi.
- Mi a neve? - Céline.
Mi az?
Még keressük a nevet, és örültem volna, ha...
De a "Céline"...
Ne vegye magára!
Igen? Te vagy? Nyitom. Tizedik.
Ki az?
Anyád. Azt mondtad, intézzem.
Ez most komoly?
- Hamarosan elköltöztök? - Nem hinném.
Csak egy szoba van. Mind egy szobában alszotok majd?
- Vettünk magunknak egy kanapét. - Az ablakot mindig zárjátok!
Tizedik emelet, őrület! A gyerekek kiugranak.
- Meglátnak egy galambot, és hopp! - A lányunk nem fog kiugrani az ablakon.
- Szóval lány? - Igen.
Nahát! Jaj, de jó!
- Hagyd, majd én. - Igen? Köszi!
- Tetszik a pólód. - Igen? Tényleg?
Kell vennem ruhákat, sosem tudom, hogy öltözzek.
- Párizsban maradsz a koncert után? - Nem, elmegyek. Ázsiába.
- Három hónapra Beethovennel. - Én azt hittem, Beethoven meghalt.
- És mikor látogatsz meg minket? - Amikor megjöttem. Még nem tudom.
Mert szükségünk lenne rád.
Vigyázzak a babára?
Nem. Ahhoz, hogy adoptálhassam, kellene tőled egy írás a születése után.
Akkor lehetek az anyja, ha adoptálom, és kellenek hozzám közelálló emberek,
akik írnak rólunk egy rövid nyilatkozatot.
- És te egyetértesz ezzel? - Ez a törvény.
És milyen írás kell?
Egy nyilatkozat, amiben a gyerekkel való napi kapcsolatomról írsz.
Nahát! Én utáltam volna, ha anyám ír a kettőnk kapcsolatáról.
Ez a törvény.
Írjátok meg, amit szeretnétek, és aláírom.
Egy gyámügyi bíró fogja olvasni, nem hamisíthatunk.
Csak alap dolgokat kell írnod.
Egész életemben írtak rólam, ismerem a szavak erejét, néha elviselhetetlen.
Az ember elkezd koholni.
Akarod érezni? Rugdos.
- Itt? - Igen.
Most abbahagyta.
Nyugtatóan hatsz rá.
Céline mindig nagyon erősen rugdosott.
Persze nem csoda, akkor épp Mendelssohnt gyakoroltam.
- Emlékszel? - Nem, nem.
- Sybille-nek akarjuk nevezni. - Sybille-nek? Szép.
- Sybille Steyer. - Sybille Steyer?
- A monogramja SS? - Ne! A fenébe!
- Leszbikusság és nácik? Nem passzol. - Nem igazán.
- Nem volt más ötletünk. - Még van időtök keresni.
- Igen, egy hónap. - Már csak egy hónap?
Hol is leszek egy hónap múlva? Japánban. Olyan figyelmes nép!
- És mikor jössz vissza? - Miért?
Hogy lássam a kicsit, vagy hogy megírjam a papírt?
Nem! A francba!
A rohadék!
Ne, ne!
Ne, ne, ne!
A francba!
Céline! Többé nem vágom földhöz.
Sajnálom, nem tudok lehajolni, nem megy.
- Jó, felfogtam, hogy terhes vagy. - Tessék?
Másról sem beszélünk, pedig még meg sem született a gyerek.
Persze, te élheted az életed, enyém az egész munka.
Miért nem hagytad, hogy én csináljam, ha nem akartad?
Most viccelsz? Ezt hogy értetted?
- Kényszerítettelek? - Nem volt sok választásom, te is tudod.
- Neked ez "most vagy soha" volt. - Mi?
- Még nem vagyok 40, te már nem vagy 20. - Minden nyitott volt. Nem tiltakoztál.
- Most annyira könnyű ezt mondani. - Nem, nem, nem. Mindig ezt mondtam.
Örülsz a kisbabának? Mert nemsokára megszülöm.
Vagy fogod magad, és lelépsz? Én leszek a csaj, akit dobtak terhesen?
Hülyeség, pont az ellenkezőjét mondtam.
Még nem álltál készen a terhességre. Nem volt kedved hozzá. Féltél tőle.
Még jó, hogy én léptem, mert nélkülem most biztos nem várnánk gyereket.
Válthatnánk témát?
Szia, Céline, nem dolgozol? Vigyáznál Erikára?
- Most nem tudok. - Találkozóm van.
- A bébiszitter meg lemondta. - De nem jó.
Nagyon jó kislánynak kell lenned, érted?
- Megyek is. Sziasztok! - Mondtam, hogy most nem jó.
Gyakorolni akartál, hát itt a lehetőség, oké?
- Nagyon köszi, sziasztok! - De...
- Hé, François! - Elment.
Gyere!
Mozgás!
Szót fogadsz, érted? És viselkedsz.
Egy fiú az anyukád?
Nem, anyukám ott van.
Mit csinál?
Hallgatja, hogy szól a zongora.
De miért?
Tudni akarja, hogyan hallja a zenét a közönség.
De az emberek nem egyformán hallanak.
Ez igaz.
Szomorúnak tűnik.
A francba! Szép volt.
Helló!
- Boldog szülinapot! - Köszi! Jól vagy?
- Igen, kösz! Szia! - Szuper!
- Szia! - De örülök, hogy látlak.
Jó rég találkoztunk. Láttad a többieket?
Ja, ja. Ki az a terhes csaj Emmával? Nagyon szexi.
- A csajom. - Szóval leszbi?
Akkor te is?
Igen.
- Kié a baba? - Nyugi!
A miénk.
Bocs, de a gyerekcsináláshoz kell egy pasi.
- Amint látod, nem. - Hé, állj le, haver, bunkó vagy.
Én nem ítélkezem, nem vagyok homofób,
de biztos van apja a gyereknek.
Én vagyok az apa, oké?
- Most hadd játsszunk, majd beszélünk. - Figyelj, szerintem cukik vagytok.
Örülök, ha szép leszbiket látok. Ne érzékenykedj!
Nem muszáj dumálni, de az normális, ha az embereknek van véleménye.
Most mi van?
Jól vagy?
- Igen. - Ne törődj vele, ez egy barom!
Tudom.
- Hazamenjünk? - Igen.
Hozom a cuccunkat.
- Egy pillanat! - Igen?
Fuss, fuss!
- Nadia! - Fuss már! Gyerünk! Futás!
Gyere!
Óvatosan!
Várjon egy kicsit, jó?
Gyere!
Jó estét!
Miért teszik ide ezeket a virágokat?
Nem bírom már ezt a cirkuszt.
- Nem akarsz leülni? - Nem.
- Igen? - Madame Orgen? Öt perc.
Rendben. Nem tudok játszani.
Nem megy.
Őrülten ver a szívem, és gyenge vagyok, nagyon gyenge, ráadásul a fejem is fáj.
- Rég voltam koncerteden. - Igen.
Szívesebben játszanék neked Schumannt. Szeretem Beethovent, de Schumann...
- Nadia imádja Beethovent. - Nem, nem szereti a zongorát, mondta.
Tessék!
- Megírtam, amit kértél tőlem. - Mi ez?
A papír az adoptáláshoz, te kérted.
- Még nincs meg a gyerek. - Tudom.
Hónapokra elmegyek, ezen nem változtathatok.
Mi mást tehettem volna?
De költeni egy nyilatkozatot, ennek semmi értelme, és nem is ér semmit.
Csak dátumoznod kell.
Így is tudom, milyen leszel a lányoddal, nem kell látnom.
Megyek.
Hölgyeim és uraim, felhívjuk a figyelmüket,
hogy az előadás alatt tilos fényképezni és filmfelvételt készíteni.
"Mindennél jobban szerettem a lányomat.
Mindig úgy gondoltam, hogyha valamikor egy égő házban rekedne,
azonnal a tűzbe vetném magam, hogy megmentsem.
Néha még vágytam is rá, hogy ez megtörténjen.
Céline így megérezhette volna azt,
amit se elmondani, se kimutatni nem tudok.
Semmit nem adtam fel érte.
Nem próbáltam tenni a mély, bénító melankólia ellen sem,
ami ágyhoz szegezett egy-egy turné után.
Az öröm, hogy viszontlátom őt, valóságos volt.
Akárcsak a magány is, amit éreztem.
Örültem, hogy átélhetem,
nem akartam megfosztani magam tőle.
Amikor Céline szólt Nadia terhességéről, azt hittem, büntetni akar.
Elvágja a köteléket, hogy rávilágítson a kudarcomra,
és bizonyítsa, hogy nem szerettem.
Tévedtem.
Céline nem olyan, mint én.
A csodálattal teli tekintet, ahogy születése óta a kislányra néz,
arról a hosszú történetről mesél, amelyet nemsokára együtt fognak megírni.
Az anyaság talán a jelenléttel kezdődik.
És Céline jelen van.
Az öröm legfőbb forrása számára mindig a család.
Mit is fűzhetnék még hozzá ehhez?
Senki nem tudja, milyen szülő lesz,
amíg hosszabban meg nem tapasztalja ezt a szerepet.
Vajon Céline jobban vagy rosszabbul teljesít majd,
mintha ő lett volna terhes?
Vagy mint Nadia, aki szült?
Vagy mint én?
Céline felvállalja ezt a szerepet, és anyává válik.
Dolgozik a személyiségén, ahogy mindannyian.
Valahol ezt olvastam:
'Káoszt kell hordoznunk magunkban,
hogy világra hozhassunk egy táncoló csillagot.'
Tudom, hogy ez a kicsi lány táncolni fog."
SZENT MATILD
Jól vagy?
- Jön a taxi. - A francba!
Hatpercenként jönnek a fájások, úgyhogy három lesz útközben.
- Oké. - Menni fog?
- Megoldom. - Ha nagyon fáj, nyugodtan üvölts!
Nem, akkor nem visz el a taxis, nehogy összekoszoljam a kocsit.
Nem lesz gond.
Most leveszem a monitort, már nem kell.
Jó.
- Jól van? - Igen.
- Megható, igaz? - Igen.
A baba jól van.
Itt vérezhet egy kicsit, de az normális.
Hopp! Gyorsan megmérjük.
Így ni.
Jól van.
- 2 kiló 70. - Bravó!
Azt hittük, kevesebb lesz, úgyhogy szuper.
Nem egy óriás, de az nem is baj.
- Kap pelenkát és sapkát. - Minden rendben.
Jól van, Nadia?
- Jól vagyok. - Nem érzi?
- Nem. - Még hat az epidurálás.
- Nehéz, ugye? - De jól csinálja.
- Nagyon ügyes vagy. Ez az! - Igazi bajnok.
- Tökéletes. - Szia, Mathilde!
Megnézzük anyukádat?
- Minden rendben? - Igen, abszolút.
Jól van, mindjárt megnyugszik.
Most rátesszük egy kicsit Céline-re, amíg önt ellátjuk.
- Lehet? - Rendben?
- Igen. - Vegye le a pólóját!
- Hogy érintkezzen a bőrük. - Rendben.
Így ni, így jó lesz.
Tartsa a fejét!
- Így. Nagyon jó. - Loane, kérnék egy kis vizet!
Egy kicsit hideg lesz, Nadia. Hoppá!
- Tessék! - Ezt leveszem. Már nem kell.
Tegye le a lábát!
Így ni. Nagyon jól csinálta.
- Szuper volt! Igazán szuper. - Köszönöm!
Kapott néhány öltést, amit ápolni kell, de holnap mindent elmagyarázok.
- Rendben. - Addig pihenjenek!
- Ön jól van, Céline? - Igen.
- Nagyszerű. Minden rendben. - Köszönöm!
- Viszlát holnap! - Viszlát, köszönjük!
- Köszönjük! - Egy pillanat, felrakom ezt.
Mathilde most alszik, de lehet, hogy majd felébred, mert éhes lesz.
Akkor szóljanak nekem, rendben?
El sem hiszem.
Megcsináltad.
Szépek vagytok.
Szia, Mathilde!
Szia, kisbabám!
Csodálatos!
- Most mit csinál? - Nem tudom.
Magyar szöveg: Pallinger Emőke
Felirat: Rádóczki Attila