Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Dej ty tašky Brownovi. - Tak jo.
Podrž ty dveře.
Vždyt je držím! Nedělej, že to nevíš.
Víš to moc dobře.
Podrž ty dveře, nebo si mě nepřej.
Pane Browne, platil jsi za hrozny? To je krádež.
Bible říká „Okus a uvidíš“. Jinak by to bylo „Zaplať a uvidíš.
Rostou ze země. Jsou Boží dar. Měly by být zdarma.
Pojďte už k tomu autu.
Kam se ženeš, Coro?
Ty se úplně klepeš. Co je s tebou?
Všichni víte, že tohle je špatná čtvrť.
Coro, chodím sem nakupovat od doby,
cos byla mrňa… malin…
- Cože? - Od doby, co jsi…
Nakupuju tady od doby, cos byla holčičí nemluvňátko.
Tak už dělejte, musíme k autu.
Co to blbneš?
Přijď se sem někdy podívat ve dne.
To tady akorát překážejí postarší občani
a do všeho vrážej. To fakt ne!
Madeo, ty jsi taky postarší.
Tak to bacha. Komu říkáš postarší?
Je ti 80, tak jsi postarší.
Furt vypadám k světu.
Ten svět mi teda vysvětli, já bych to tak neřek.
Cože?
Krása je v oku pozorovatele a moje oko nic nepozoruje.
Stárne jenom oblečení
a to se stejně vrátí do módy.
Jsem zářnej příklad.
Browne, počkej.
- Browne, radši mi nenahrávej. - Proč?
Pojď už do auta, Madeo.
Cora mě sem vzala jako ochranku.
- Vy nakládejte, já hlídám. - Browne.
Stojíš a vypadáš jako barevnej flek.
Tvůj oblek křičí „Pojďte si mě okrást“.
- A tvoje šaty křičí „Podoj mě…“ - Tak dost.
Polotučný čokoládový.
- Nastup. - Nemusíš ten košík vracet.
Tady je ghetto. Kašli na to. Kdo to tam zaparkoval?
Do auta.
S váma už nikam nejdu.
Nastup už, krucinál, Coro.
Jsem na nervy.
- Kde je pás? - Moje auto ví, jak má jezdit.
Ani tady nemáš bezpečnostní pás.
Lidi se pásama kdysi třískali.
Tak dneska si asi nezatřískám. Jedeme.
Počkej. Musím tlačit?
Moment.
- Kam jdeme? - Na benzínku.
- Musím natankovat, Coro. - Panebože!
Počkej, Coro, zpomal.
Pozor na tu zatáčku.
Zpomal, sakra. Prd vidím.
Toč to.
Dívej se.
- Promiňte. - Promiňte.
Musím natankovat.
Pojďte sem a vylezte ven.
Jezdíme tady bez pásů jak blázni.
Asi s tím pásem ztřískám tebe.
- Ani z toho nejde vystoupit. - Coro, vystup.
Zaplať za ten benzín.
Kde jsou peníze?
Nedělej ze mě pasáka. Běž zaplatit!
Já platím furt!
Nezkoušej to na mě, nebo tě prodám!
- Chci zpátky čtyři stovky. - Já tankovat nebudu.
- Jasně. - Bude to za 100 tisíc.
Dám tam za dva dolary.
Platím dva dolary za dvojku
Nedělejte, že mi chcete ukrást…
Vypadá to jako hra?
To je hezká pistolka. Moc pěkná.
Co děláš? Jsi blázen.
Ale copak?
Copak je?
Copak se stalo?
Co se děje?
Proč utíkáte?
Pročpak utíkáte?
Co teď, co?
Běžím za tebou, počkej!
- Nastup, Coro! - Co to děláš?
Ještě drobný.
- Co to má bejt? - Co se stalo?
- Nastupujte! - Co se stalo?
- Mám boty na podpatku. - Chci svoje drobný!
Potřebuju, aby mi vrátil!
Jen si vezmu ty peníze! Neopouštěj mě, lásko!
Madeo, počkej!
TYLER PERRY: SVATBA NA BAHAMÁCH
Počkej!
Chci vědět, co děláme v téhle luxusní restauraci.
O co jde?
Tiffany s námi chtěla o něčem mluvit.
Mluvit chodíme k Červenýmu humrovi. Proč jsme tady?
Z toho už jsem vyrostla, Briane.
- Jasně. - Ne.
Chápu, tvůj bohatej manžel.
Bohatej manžílek. Kde je?
Je pracovně pryč.
Nezáviď.
Závidět?
Já nezávidím, zlato.
Rozvod bylo to nejlepší, co jsem moh udělat.
Nemohli bychom se dnes chovat jako dospělí?
Kvůli naší dceři. Jeden večer.
Jsi pořád v takovým napětí.
Jo, a víš proč?
Protože máma mých dětí si vzala pracháče
a pořád za nima chodí
a rozdává jim pohádkový dary.
Kde byla, když byly malý a já se staral úplně o všechno?
Ušetříme si dneska hádky, co říkáš?
Tady je můj kluk. Čau.
Ahoj, mami.
- Ahoj, tati. - Ahoj, synku.
Co to máš na sobě?
Tiff chtěla něco elegantního.
Táta řekl, ať si s tím nedělám hlavu, tak jsem něco vytáhnul ze skříně.
- Vypadá skvěle. - Kvalita, pořád sedí.
Proč by si to nemohl vzít?
A vzal sis i svůj batůžek!
Jo.
Hezký doplněk.
- Táta mi ho dal minulý týden. - Tygřík Teddy.
Jo!
Už ale musím jít.
Jdu na záchod.
Musím si jít cvrnknout, držím to celej den. Tati…
- Asi tam vzadu. - Díky, tati.
Když musíš, tak musíš, no ne?
Je mu 19 let,
vykládá, že si jde „cvrnknout“,
a nosí na batohu plyšáka, Briane.
Zase ho hodnotíš. Už je to tady.
Chceš slyšet hodnocení? Ale klidně.
Kdybych s ním mohla být, dala bych mu něco do života.
Zapomněla jsi, proč mám opatrovnictví?
Zapomněla?
Moje závislost je historie, Briane.
Ale v tu dobu tě děti potřebovaly nejvíc.
Jenže táta ho nenaučil, jak být mužem.
B.J. má nejlepší průměr ve škole.
- O životě neví nic. - Vážně to chceš řešit tady?
- Nedal jsi mu nic! - Tati?
- Ahoj, jak se máš, zlato? - Ahoj.
- Nehádáte se zase, že ne? - Ale vůbec ne.
Jsme v pohodě. Co, Briane?
Tati?
Kdo to je?
Pamatuješ si Zaviera?
Nepamatuju.
- Ptala jsem se mámy. - Jasně.
- Cože? - Samozřejmě. Ahoj, Z, ráda tě vidím.
- Z? - Tenkrát na tý lodi.
Co bylo na lodi?
Můj manžel trošku zlobil.
Omlouvám se.
Kdo jste?
- Kluk vaší dcery. - Jo.
Jo. Těší mě.
Zavier, ale říkají mi Z.
Nazdar, kámo.
Zdá se mi to?
- Nazdar! - Ahoj, B.J.
Tak fajn.
Z? Čau, kámo!
- Jak je, chlape? - Čau.
- Ty ho taky znáš? - Jo.
Máma nás loni představila na dovolený v Itálii.
Bylo to super.
- Loni v létě? - Jo.
Loni v létě.
Tehdy se Tiffany a Z seznámili. A teď spolu chodí.
Chodí? Už to jsou čtyři měsíce a teď ho vidím poprvé.
Jo, chtěla jsem si být jistá.
Jistá čím? Že s ním chceš chodit?
Víc než to. Konečně na to skočíme.
Tak dost.
Co to má znamenat?
Počkej. Promiň, můj táta…
Mluvím jako můj táta. Počkej. Cože?
Mohli bychom to probrat u večeře?
- Ano. - Pojď, sem, B.
Tak už se posaď, Briane.
Co přesně budeme probírat?
- No… - Já to řeknu.
Tiffany se tady chtěla sejít,
aby nám mohla říct, co já už vím.
Tiffany?
Říct co? Co se děje?
Zavier mě požádal o ruku. A já řekla… ano.
A já jim dala požehnání.
A teď už potřebujeme jen tvoje.
Nepotřebujeme ho, ale ona o něj stojí.
Můžu dát svoje? Já totiž…
Tak řekni něco, tati.
Briane?
Asi jsem nechal zavřená dvířka a pes nemůže dovnitř.
Cože? Odkdy máme psa?
- Jakýho psa máte? - Tati!
Mám přece alergii.
- Cože? - V klidu, starouši.
Nevypadá trochu otřeseně.
Ani se nehni. Jinak ti vystřelím mozek z hlavy.
To jsem já, tvůj syn.
Neznám tě. Kdo říká, že tě znám?
Tvoje máma ti navykládala, že jsem tvůj táta. Ale kecala.
Jak mám poznat, že jsi moje dítě?
Přestaň už.
Jo. Jsi moje dítě.
Dřepíš tady a kňučíš jak baba.
Mabel, to je ten kluk z prasklýho kondomu.
- Bože. - Tady ji máš.
- Nevěděl jsem, kdo to… - Co blbneš v tom křoví?
Je tady plno vloupaček.
Ale na týhle adrese je čeká akorát kulka do čela.
Proč máš útočnou pušku? A pistoli?
Šílíte? Jsem okresní prokurátor.
Tak nám to pomůžeš zamést.
Jo, propusťte Meeka.
V klubu osvobodím Meeka.
Rodinná krev vás má ochránit před zákonem?
To si piš.
Až tady z tebe bude crčet, neochrání tě před ničím.
Kdo práská, má za tři.
Nech toho.
Proč máte zbraně? Střelbu řeším každej den.
Zbraně nezabíjejí. Lidi zabíjejí lidi.
Přesně tak. Nebudu doma sedět s dvaadvacítkou,
když si přinesou TEC-9.
Na hrubej pytel hrubá záplata, zlato.
Přesně tak.
Takhle to chňapnu. Viděla jsem to v televizi.
Říkal jsem ti, že je demokrat. Tohle je Amerika, jasný?
A můj druhej doplatek…
Nějakej dodatek,
podle jednoho z nich mám právo nosit zbraň.
Víš vůbec, co Druhý dodatek říká?
Že když mi sedíš na verandě, můžu to do tebe naprat
a můžu se bránit. To je můj druhej oplatek.
Briane, víš, že nemůžeš přijít bez zavolání,
nerada bych tě zakopala na zahradě jako ty ostatní.
Mohla by se stát nehoda.
Ty bys střelila někoho, kdo ti sedí na verandě?
Jasně. A kdybych ho pak mohla zakopat…
Bez mrtvoly není soudu.
Proč tady vůbec jsem?
To nás taky zajímá.
Tak to vysyp, proč jsi přišel?
- Abych se nechal ponížit. - A postřelit.
A rovnou dvojitě.
Tak o co jde, chlapče?
Tak jo. Horší to dneska už být nemůže.
Jde o děti.
Bože, už zase.
Co se na mě tak díváte?
Všechno jim dovolíš, necháš je odmlouvat.
A ten kluk!
Je trochu po tatínkovi. Taková malá fňukna.
Víte co? Jdu domů.
Neurážej se a sedni si. Normálně s tebou mluvíme.
Tady se praktikuje tvrdá výchova. Soucit nehledej.
Když si pro něj přijdeš, vysmějeme se ti až za roh.
Život je těžkej. Zvykej si.
Takže vám to přijde vtipný.
Promiň, trochu jsme zahulili.
Kdyby se mnou Cora mluvila jako tvý děcka, popravili by mě.
Houby, ty děti už by nežily.
Vždyť říkám. Dostala bych křeslo za jejich vraždu.
Měl jsem je řezat jako vy mě?
Jenom ti to prospělo.
Jsi trochu přihřátej, ale jinak oukej.
Jsi úspěšný občan dbalý zákonů, lepší než my.
Občas mívám pocit, že jsem selhal
a nevychoval jsem je dobře.
Nechtěl jsem je řezat jako vy mě.
Nechtěl jsem, aby se mě báli.
Chtěl jsem, aby se mohli svobodně vyjádřit,
aby mohli dělat, cokoliv budou chtít.
Možná kdybych měl lepší otcovský vzo…
Tak teď si fakt koleduješ.
Chceš říct, že to kvůli mě se ti nevyvedly děti?
„Za všechno můžou rodiče.“
Co jejich praštěná matka?
Podle některých psychologů…
Psytologii na mě nezkoušej. Udělal jsem z tebe chlapa.
Zmaluj jim zadek, než to udělá policie.
Už mě to unavuje. Co vlastně provedli? Chci si jít lehnout.
Tiffany se chce vdát za kluka, kterýho jsem viděl prvně v životě.
- Vdát se? Kdo to je? - Někdo, koho mám chuť zabít.
Najednou ti tu pušku závidí.
Nevím, co teď. Chová se hrubě a neomaleně
a svatba má být za dva týdny.
- Dva týdny? - Jo.
No do háje.
Je to jasný. Je v jináči.
Ne.
- Jasně, ustřelilo mu to. - Ale on nemá brokovnici.
Nemá…
Sakra, to je matroš.
Co si počnu?
Běž teď domů.
A zítra ho přiveď. Dělám rybu.
Zahrajeme si karty a probereme to.
Určitě ho přiveď, slyšíš?
To není špatnej nápad.
Jo, a je můj. Padej už domů.
Počkej, ještě jsem neskončil.
To je teda rodina.
- Nazdar. - Čau.
- Jak se vede, Frede? - Jsi tu brzy.
Co ti děti provedly?
Holka se za dva týdny vdává.
To je… rychlý.
To mi povídej. Tohle je ten kluk.
Zavolej na FBI, jestli něco nenajdou.
Chci vědět úplně všechno.
- Podle toho má čistý rejstřík. - To nemůže být pravda.
Je to nějakej gangsta rapper.
Má na obličeji vytetovanou slzu. A toho si přivedla!
Nezdá se mi to. Nemůžu tady na něj nic najít.
Frede, musíš mi pomoct. Něco tam musí být.
- A rychle. - Jasně.
- Mrknu na to. - Pospěš si.
Má to být za dva týdny.
Chápu, jdu na to.
- Hlavně klid. - Včera bylo pozdě.
Už běžím.
- Tak hraj! - Zahraj kartu, kluku.
Co to s tebou sakra je?
Chceš si zahulit? Jseš celej skleslej.
Vypadáš jak obrácenej cecek.
Mám pivo, je mi fajn. Díky.
Sedí tady a cucá nějaký pivo s limetkou.
Přinesl si dámský pivo.
Tomu říkám babský pití.
- Strýčku Joe! - Hraj!
Zahraj kartu.
- Neuhrál štychy. A nepřiznal barvu. - Ne.
- Nectil jsi barvu. - Nedodržel štychy.
Nectil jsi barvu.
Táta nemá rád, když mu to kazíš!
Nemůžu tě vystát!
Jak já zuřil, že mi ten kondom prasknul.
- Strýčku. - Nedodrží štychy a nectí barvu.
Nemám na to náladu.
Briane, jsi v pořádku?
- Ne, Coro, není. - Proč?
Protože má těhotnou holku.
Těhotnou?
To nikdo neřekl. O čem to mluvíš?
Nikdo neřekl, že je těhotná, jasně?
- Tak jo. - Dobře.
Akorát nevím, proč se do tý svatby tak žene.
- Protože je těhule. - Určitě je těhule.
A za dva týdny, Coro.
Za tři tejdny to bude vidět. Proto chce…
Strýčku Joe!
- Není těhotná. Dost už. - Dobře.
Byl by to důvod, proč spěchat.
Kvůli těhotenství už dneska nikdo nespěchá.
Kdysi možná. Teď už ne.
Vyšlo to z módy jak Brownovy boty
a jeho tmavý obleky.
Dobrý Bože.
Kristepane.
Nevím, proč tak spěchá.
Ale každopádně to zjistíme.
Podívejte.
Ta umí chodit.
- Přímo královská chůze. - No ne, holka.
Pěknej kabát, Debro.
- Díky. - Moc hezkej.
- Nahoře vypadá jako dikobraz. - Krásnej.
Mockrát díky.
Pěknej, ale copak už je zima?
Vzala si rajcovní kožešinku.
Z čeho je? Z veverky?
Oblíkla si veverku.
- To je čipmank. - To je vačice.
Modrou veverku vidím prvně.
Pojď si sednout, zlato.
- B.J. si nese knížky. - Ahoj, B.J.
Nazdar, B.J.
- Co je to za čepici? - Netuším, Zírám.
Zlato, prý se budeš vdávat.
Budu, už mám prstýnek.
A vy musíte být ten šťastný mladík.
Asi si ho uzmu pro sebe.
Ani mi na něj nesahej.
Proč si dáváš rtěnku, když ho vidíš?
Aby se mi díval na rty.
Tenhle je můj.
Jak se vede, mladý muži?
Zdravím, máti.
- Aha. - „Máti.“
- Tak to ne, chlapče. - Mát…
To je slang.
Pro něj jsem Madea. Vyřiď to tomu drobkovi.
Jo, vyřiď to tomu drobkovi.
Sakra. Jaký protidrogový?
Děláš, že nevíš, co mám za práci? To myslíš vážně?
Kdo má v rodině policajta, nemá se čeho bát.
Všechno jim řeknu,
vím totiž, cos dělal, než jsi dostal prověrku.
Ale rád bych se představil.
Jsem Leroy L. Brown
a L značí život v ležérním luxusu.
Zdravím, starouši.
Slyšel jsi?
Řekl mi „starouš“?
Přesně tak to řekl.
Tady si „starouše“ odpusťte.
A máš u oka holuba.
Browne, to je slza, protože někoho zabil. Boží.
- Vtipný. - Vtipný.
- Jo? - Je snad sjetej?
- Jo, je. - Podívej se mu na oči.
Poznám dobrej matroš. Marijánka, Mary J!
Miluju Mary J.
Promiňte, mladý muži. Jak se jmenujete?
Z.
Dobře, Z. Trochu se nám představte.
To fakt ne.
Co říkal?
Že to neudělá.
Je umělec.
Má radši, když za něj mluví jeho energie.
Asi maluje prstem nebo tak něco.
Je umělec?
Takže nemá práci. Nemaká.
Když už vám to táta řekl,
tímto vás oficiálně zveme na svatbu.
- Za dva týdny. - Chci se jen na něco zeptat.
Proč na tu svatbu tak spěcháte?
Láska nemešká.
Žije mezi molekulami.
Tak to jo.
Bude to nádhera. Moc ráda vás tam všechny uvidím.
Tak moment. Bude tam jídlo zdarma?
- Ano. - Ano.
Drinky v ceně?
- Ano. - Ano.
Přijdeme.
A to není to nejlepší.
Nejlepší na tom je, že to bude…
- Výjezdní svatba! - Výjezdní svatba!
- Aha, výjezdní svatba! - Výjezdní!
- Co je výčepní svatba? - Coro.
To znamená, že bude na krásném místě, Madeo.
Takže… nějaká ta Florida?
Ale ne.
Jedeme na Bahamy.
- Jedeme do Afriky? - Cože?
To je v Jižní Africe. To nevíš?
- Do žádný Afriky. - Je to v Africe.
Nejdřív potřebujeme pasy…
Musíme tam mít pasy?
- Ano. - Tak to teda nemůžu.
Mám zákaz vstupu do 92 zemí. Žádnej pas mi nedaj.
Briane, vyřešíš to?
Jo, pomoz nám sehnat pasy.
Musí tam člověk na testy? Musím nechat vyprchat tu trávu.
Přineste brusinkovou šťávu.
Tiffany chce krásnou svatbu a svatbu platí otec.
Takže jsme zavrhli třeba Itálii.
Chtěli jsme něco dostupného.
To určitě zvládneš, ne, Briane?
Pomůžu ti naplánovat levnou svatbu.
- Nemusíš, drahá. - Ne?
- Vy nechcete levnou? - Nechceme levnou.
Ale my ji chceme.
Ani náhodou, musí to být luxus.
Aha, luxus.
Chápu, jsou tam krásný pláže a podobně.
Ale mám svůj důchod.
Bahamy si nemůžu dovolit.
Já taky, Mabel. Nemůžu jet na ostrov.
Chlapi mi tam nedaj pokoj.
Jako v 96 hodin.
Tebe ještě rádi po pár hodinách pošlou domů.
A já někam pošlu tebe. Sklapni.
Zaháknou jí a řeknou: „Potřebujeme větší loď.“
Coro, vypadá to dost mastně.
Drahý to je, ale jet tam můžeme.
Složíme se na to.
Nemám kde brát.
Kde nic není, ani ryba.
U mě ani ryba, ani rak.
Můj rybník je vypuštěnej. Nemůžu, Coro.
Ale vážně. Můžeme bydlet v jednom pokoji.
S těmahle lidma nikdy.
Uděláme si přistýlky. Bude to super, Madeo.
Já potřebuju opravdovou postel.
Odmítám spát na zemi s Madeou.
Jestli nám v tom Brianovo ego nebude bránit,
tak to nebude potřeba. Budeš mít vlastní pokoj.
- Nenaleť. - Dej svoje echo stranou.
- Bacha, snaží se tě do toho navrtat. - On to tuší.
Jo, tuší. Za chvíli po ní skočí.
- Nevypadá šťastně. - To teda ne.
Debro, můžeme si promluvit někde venku?
Tak nic.
Tiffany, říkala jsem, že si to nebude moct dovolit.
Ale nevadí, protože tvůj nevlastní táta a já to rádi zaplatíme.
Všechno je už zamluvený.
Znám majitele toho resortu.
Je to zařízený.
Víš přece, že si to nemůže dovolit.
A víš ty co?
Snažíš se mě shodit před celou rodinou.
Chápu to správně?
To se ani nemusí snažit.
Všechno je vyřešený.
To teda není.
Chce tě do toho navrtat. Nenaleť.
Svatbu dcery platí otec, takže…
Neskoč jí na to!
Nedělej to.
Zaplatím to!
Každý bude mít svůj pokoj. A hotovo.
Jedeme do Afriky! Jo!
Musím si sehnat bikini.
Pojedeme do Afriky!
- Nepustí nás tam. - Jo!
Když se ptají na „pohlaví“, napíšu „jako za mlada“.
Ticho, než si nás někdo všimne.
Mabel, jsi nervózní?
Jsem nervózní z bělochů v uniformách.
Zavírají lidi jen tak z plezíru.
Co když se mi kouknou na rejstřík?
Proč by to dělali, Madeo?
- Uklidni se. - Určitě se kouknou.
Musíš se jenom vyfotit. Zbytek zařídí Brian.
Fotili mě vždycky do záznamu.
Všechny moje snímky tam mají.
V rozprašovačích maj určitě kamery a poslouchaj nás.
- Posvítili si na nás. - Mabel, vyplňuj formulář.
Nechci. To nejde.
Copak nechceš jet na svatbu?
Poslyšte, uvidíme se tam.
Madeo, potřebuješ ten pas.
Coro, bez pasu se obejdu. Jsem zločinec.
Prostě to vezmu přes jižní hranici.
Ona ví, jak na to, Coro.
- Postavil Trump tu zeď? - Jo.
Pan Leroy Brown?
Ano, Leroy J. Brown.
J znamená „Jedeme do Afriky“.
- Opatrně, Browne. - Neboj.
- To je osel. - Tudy.
Betty Ann Murphyová.
Tady.
A jedeme do Arábie.
- Do žádný Arábie! - Ale jedeme.
Taková blbost.
Joseph K.P. Simmons?
To jsem já.
K.P. znamená „kurva pěknej chlap“.
Jak se máš, zlato? Kam jdeme?
Dám ti peníze na účet, Joe. Proč mě nezavolali?
- Madeo… - Coro, mně se to nelíbí.
Nevolají tě, protože ještě nejsi na řadě.
Buď v klidu. Co blbneš?
Sakra. Takhle vylezu i já?
Coro, má pouta.
- Určitě mě dostanou, Coro. - Ale nedostanou.
Coro, má pouta.
- Proč myslíš… - Vidím, že má pouta.
- Co… - Proč jí dali pouta, Coro?
Proč jí dali klepeta, Coro?
Proč… Asi něco provedla.
To já taky. Proč jí dali pouta?
Nevím, Madeo. Přitahuješ pozornost.
Všimnou si tě.
Mabel Earlene Simmonsová.
- Jdu tam. - Tady je.
- To je ona. - Ne.
Vyvolala mě celým jménem.
Nic se neděje, uklidni se.
Já už ho mám, Mabel. Můžu jet.
- Vidíš? - Má to.
- Jo. - Vstávej.
Mabel Earlene Simmonsová.
Madeo, volají tě.
Nemůžu. Jsem z ní nervózní.
- Slyším, jak to cinká. - Běž tam.
Už ho mám.
- Ty taky? - Jasně. Afrika se blíží.
Nejedeme do Afriky. Vidíš, Madeo?
Vyvádíš úplně zbytečně.
No dobře!
Joe, máš ho?
Jo,mám ho!
Ptali se tě na Vegas?
Opovaž se zmiňovat tady Vegas.
- Co je s Vegas? - Nic.
Nebuď jak dítě. To bylo před tvým narozením. Ticho.
Coro! Kušuj!
Nebojte. Mluvili o Vegas, ale fakt o nic nejde.
Ty nechceš jet na Bahamy?
- Pošlete mi video a pár fotek. - Madeo.
Mně tady z toho běhá mráz po zádech.
Duch svatý mě nabádá, ať odejdu.
Říká: „Mabel, tady je Duch svatý. Okamžitě zmiz.“
- Ty žádnýho ducha nemáš. - Naposledy. Mabel Earlene Simmonsová.
To jsi ty, Madeo… Tady je! Běž!
Přestaň na mě sahat, nebo ti dám pěstí do ohryzku.
Nebij mě. Volali tě.
- Možná rozdávají plochý televize. - Máš ji?
- Rozdávaj telky? - Jo.
- Plochý? - Jo.
- Tak já jdu. - Jen běž.
Mně totiž strach nenaženou.
- Správně. - Já se jich nebojím.
Je to jenom pas. Co se může stát?
Máš recht.
- Jdu si pro pas. - Jo!
- Už běž, Madeo. - Fajn!
Pane, odpusť mi tu lež. Chtěl jsem, aby šla.
Díky!
Je jak devítivoltová baterie.
Jako skříň.
- Můžu si to vzít? - Jistě.
- Děkuji. - Kam mám jít?
Tamhle.
Mám se postavit sem? To plátno si pamatuju.
Jste mi povědomá.
Koničiva.
Dobře, postavte se tam.
Tak jo.
To ne, otočte se.
Otočit?
- Dobře. - Takhle…
Ne, dopředu.
- Tak? - Ano, madam.
- Dobře. - Ano. Dobře.
Tak jo, vzdávám se.
Kde mám číslo? Dejte mi ho, podržím ho.
- Dejte mi ho. - Zůstaňte stát, prosím.
- Dobře. - Neusmívat.
- Dobře, děkuji. - A je to.
ATLANTSKÁ METROPOLITNÍ POLICIE
Já jí to říkala.
Promiňte.
Musím na záchod.
Coro, jdou po mně!
Ta se žene jak hurikán.
Pozor na to sklo, kobylo.
- Je po ní. - Je v pořádku?
- Není. Je šílená. - Jdu ji zkontrolovat.
- Madam. - Bože.
- Jdeme. - Mabel, vstávej.
Stalo se jí něco?
- Madeo, je ti něco? - Je naživu.
- Bože. - Je v pořádku?
Ne, nejsem. Zavolejte…
To sklo nebylo vidět. A jsem v háji.
Je v pořádku, madam.
Je tu zadní východ? Sejdeme se v autě.
- Je v pořádku. - Madam, tady je váš pas.
Já dostanu pas?
- Ano. - No dobře.
Mně to teda sluší.
Kde je nevěsta a ženich?
Jeli s Debrou soukromým letadlem.
Debrah na to má?
Ne, její manžel na to má.
- Aha. - A dává mi to pořád sežrat.
Coro, tahle svatba mě stojí jmění.
Řekla, že za to zaplatí.
To jí nemůžu dovolit.
Měl bych to na talíři až do smrti.
Něco jsem ušetřil, něco jsem sehnal levně.
To je dobře. Počkat, cože jsi udělal?
Ale nic. Kde je Madea? Neviděl jsem ji.
Ta pěšky nikam nejde.
Museli ji dostat vozíkem do výtahu.
- To letiště je moc velký. - Tam je.
- Musím pěšky až sem? - Ne, proto tě sem dovezli.
Pěkný letiště. Tady se mi líbí.
- Kdy jsi tu byla? - Lítám jen přes jedno.
- Aby se to nepřevážilo. - Jedeme na Bahamy!
- Kam letíte? - Kam letíš, do Alabamy?
- Tady jsou. - Letíme na Bahamy.
Jedeme do Afriky.
Jedeme na Bahamy.
Tady je to.
- Něco se pálí. - Ty zatracený pneumatiky.
- Vystupujte. - Snažím se vylézt ven.
Jak to vyskočilo, když jste vystoupily!
- Tos udělala ty. - Chce to nový.
- Aha. - Vaše taška, slečno.
Díky. Žiju sama.
Tady je moje číslo.
Uložím ho na bezpečné místo.
Ten nechce tvoje číslo. Chce dýško.
- Padám. Chyťte mě. - Cože?
Na tohle dýško se ti vykašle.
Dobře. Probíhá nástup.
- Kam máme jít? - Jdeme k východu.
Browne, nechala jsem tam kabelku. Vezmi mi ji.
- Dostal moje dýško. - Není tam. Je tady!
Tak proč tam běžím jak blbec?
Pojďte už do letadla.
Ten skočí na všechno, co?
Běžte.
Je to tady, letíme na Bahamy.
Tohle nechápu.
- Mabel, proč jsme tady? - Počkej, Briane.
- Jo. - Nerozumím tomu.
Proč jsme tady vzadu? Velký sedadla jsou tamhle.
- Jasně. - Madeo…
Debrah říkala, že to zařídí,
a měli jsme sedět v první třídě,
ne tady jako Rosa Parksová v autobuse.
Brian to platí. Má to na starosti.
Říkal jsem ti, ať to zaplatí ona.
- Jasně. - Já už to platil.
- My sedíme tady? - Jo.
Aha.
Co to blbneš?
Proč platíš za něco, co potrvá dva týdny?
- Delší to nebude. - To doufám.
Dobrá. Už jsme skončili?
Ztrapňuješ mě tady přede všema.
Mabel, nebudu sedět v ekonomický.
Čísla sedadel máte na palubním lístku.
Tak poznáte, kde sedíte.
Mám sedět tady? V tom sedět nebudu.
Dej mi skládací židli. Tady sedět nemůžu.
Co to znamená?
Že je to tady mrňavý.
Tyhle boky ma tuhle židličku nedostaneš.
To není sedadlem. To je tvým zadkem.
Tati, sedni si.
Má to letadlo hmotností limit?
Děje se něco?
Jo, děje.
Máme jako sedět tady?
Všichni máme sedět v tomhle letadle?
Laskavě se posaďte. Díky. Omlouvám se.
- Moje rodina. - …jako Rosa Parksová!
Nevíme, co v tom letadle je.
A tady máme sedět?
Ještě že jsem shodila to kilo.
- Nevešly bychom se sem. - Přesně.
- Bože. - Nemůžu moc dýchat.
- Jen… - Já taky ne.
A proč je tady taková zima?
Nedá se zapnout topení?
Madeo, klid.
Dej mi tu deku.
- Jo. - Díky. Rozprostři si ji.
Jen se na ně podívejte. Jak dva párky v rohlíku.
- Jde to? - Je mi líp.
- A teď se nevrťte. - Dobře.
Jak to myslíš?
Člověk se tady sotva pohne.
- Mabel. - Co je?
Je tady tak těsno, je to jak mamograf.
Možná.
- Mabel, podívej. - Co je?
- On si…? - To jsou omalovánky?
Madeo, nechte ho.
Jde na vysokou a hraje si s pastelkama.
Jsou omalovánky pro dospělé.
Leda tak s naháčema.
To teda ne.
To není normální.
Existují uklidňující omalovánky pro dospělé.
Je to Tlapková patrola.
Vzal sis omalovánky?
Co?
Co posloucháš?
Beethovenovu Pátou.
- Betobebenovu? - Jo, Beethovenovu.
Betobeben. Jo, ten pes.
Ten film jsem viděl. Byl to pořádnej hafan.
Je to klasika. Líbí se ti to?
- Jo, je uklidňující. - Jo.
Chceš poslouchat?
- Ani ne. - Určitě?
Ten rámus nemusím.
Co posloucháš ty?
Představím ti Young Thuga.
- Young Thuga? - Jo, pusť si to, kámo.
- Zajímavé. - Jo, poslouchej.
- Je novej? - Není. Poslouchej.
Připravím na ni pastičku.
Dostanu tu tvoji kundičku.
Sakra.
- Teda dědo. - Jo.
Říkají tam to slovo.
Tohle nemůžu.
To je děsný.
Slovo na K?
Jak to můžeš poslouchat?
- Copak ten kluk neví, co… - Tati, nech toho.
- On neví, co… - Tati.
Nezná pinďuli? Číču?
Tati, dost už.
Vždyť z jedný vylez.
- Víš, co zpívali? - Jo. Běž si omalovávat.
Jasně, poslouchej tu svoji hudbu a domaluj to.
Taková hanba.
- Mabel! - Co to je?
- Co se stalo? - Co je?
Mabel!
Co se stalo?
- Všichni se uklidněte. - To byly turbulence.
Jen drobná turbulence.
Už to nevydržím!
- Pane, Browne. - Tati, co je?
- Posaďte se. - Nemůžu!
Když jsem nervózní, bublá mi v žaludku
a za chvíli to bouchne!
Neříkej „bou…“
Kde je…
Kde máš bombu? Kde je rozbuška?
Pistole! Je to terorista?
- Nejsem! - Je to federální maršál.
- Řekl, že má bombu. - Nemám bombu!
- Ne. - Prokurátor Simmons?
Ano, to jsem já. Nemyslel to vážně.
Myslel tím, že už to nevydrží.
Žádnou bombu nemá.
- Určitě? - Ano, určitě.
- Asi se to stalo. - Bouchlo to.
A pořádně.
- Browne. - Fakt asi jo.
Ale Browne.
- On se pokadil? - Browne.
Ztěžkly mu kalhoty.
Asi fakt jo.
Ale Browne.
Asi jo. Nedívejte se na to.
Jdu do první třídy.
Browne, děláš za sebou šmouhu.
Nedívat.
Je to horší než ta ženská s průjmem.
Browne, máš tam šmouhu. Panebože.
Bože můj, Browne.
- Nemáte ubrousky? - Browne, zavři ty dveře.
Pane, proč řídíte na špatné straně dodávky?
Na Bahamách se jezdí v opačném směru.
Neuvěřitelný.
- Viděla jsem to v Detroitu. - Cože?
- Vypadá to jako centrum Detroitu. - To teda ne.
Tohle fakt nevypadá jako Detroit.
Tati, mají mořské koníky!
Tohle vypadá draze.
Přesně tak.
Je to jako katedrála!
To je nádhera.
Překrásný.
- Můžeme si sem dát židle. - Jo.
- Tak pojďte. - To musí být Egypt.
- Ne, jsme… - To jsou Bahamy.
Vítejte v Atlantis Paradise Island.
- Děkujeme. - Samozřejmě.
Bam, jsi v pořádku?
Jo.
Jsi tak unavená?
Ticho, Browne.
Starej se o sebe.
Teď jsi přišla z autobusu, a už nemůžeš popadnout dech?
- Musíš se nechat vyšetřit. - Jste v pořádku?
- Mám vztek. - Aha.
- Je to poznat. - To nic.
Pane, smiluj se. To letadlo se mnou zamávalo.
- Browne, fakt smrdíš. - Je v pořádku.
Měl ses na palubě umejt.
To mě mrzí, můžu vám nějak pomoct?
Ano, sežeňte mi Atlantu. Děkuju pěkně.
Tohle není Atlanta, ale Atlantis.
Zařídíme, abyste měli co nejvíc pohodlí.
Nic jí není. Potřebujeme jen ten pokoj.
Měli jsme trochu náročnou cestu.
- Na jaké jméno je rezervace? - Jsme tady s ním.
- Brian Simmons. - Simmons?
- Jo. - To je on.
Simmons. Dobře…
Máme pro vás všechny dvě junior apartmá.
- Ano. Dvě pro všechny. - Co prosím?
Pro koho? Všichni v jedné místnosti?
Ne, nejsme ve stejné místnosti. Budeme ve dvou pokojích.
Lžeš mi.
Já to taky nevěděla. Uděláme si přistýlky.
Jestli ještě jednou řekneš „přistýlka“, dám ti ránu do krku.
Proč?
Co to tady slyším? Odvezu si holku hezky domů.
Tak to ne. Něco ti teď řeknu.
Já tě totiž nikdy neměl rád.
Jako poslední spermii.
Tu si musíš pohlídat, s ní je vždycky potíž.
Strýčku Joe, to je tvůj syn!
A nemám ho rád.
Koupil ekonomickou třídu a jeden pokoj.
Tlak mi letí nahoru.
Jestli mě chceš zabít kvůli pojistce, žádnou nemám.
Je napsaná na Joea. Zab ho a bude mi fajn.
Ale mě nech na pokoji.
A neptej se, jak znám obmyšlenou osobu,
ale jestli vypadne z lodi nebo spadne s letadlem,
nebudu se mít špatně.
Přestaňte s tím.
Mlč! Tys mě dotáhla sem na tuhle svatbu.
Ženy tudy.
- Dva pokoje! - Je roztomilá.
- Měla jsem zůstat doma. - Kde budu čůrat?
S ohledem na to, cos předvedl v letadle,
budeš v tom druhém pokoji.
- Všichni se uklidněte. - Vždyť je to nesmysl.
- Všechno je v pořádku. - Nejsi snad právník?
- Snaží se to vyřešit. - Nazdárek!
Tak jste dorazili.
Už chápu, proč se ti tak líbila.
Co přestala užívat, narost jí zadek.
Rád tě vidím.
Ahoj! Super vlasy.
Stalo se něco?
- Máme být v jednom pokoji. - Co je s tebou?
Řekla jsem Brianovi,
že se o to s manželem rádi postaráme.
Ale on trval na tom, že to zaplatí.
Briane, víš co?
Ale to nevadí,
protože já jsem všechny pokoje už zarezervovala.
Díkybohu.
Věděla jsem, že na to nemá. Byla by to hrůza.
Počítala jsem s tím.
Ten to schytal. Tomu mladý říkaj pasivní agrese.
Buď hodná, Debro.
Řekl jsem jasně, že to zaplatím.
Ty svoje dva pokoje si strč někam.
Mizím odsud.
Chci auto, taxík, Uber, cokoliv. Odjíždím.
Říkám, že to vyřeším.
Nenech se jí takhle manipulovat.
Kolik bude stát sedm pokojů?
Můj manžel se zná s majitelem hotelu
a vyjednala jsem s ním solidní slevu.
Kecáš!
Jak solidní?
Polovinu ceny, pane.
- No vidíš. - Polovinu z čeho?
Pokoje stojí 100 dolarů za noc.
- Jdi do toho. - No výborně.
- Sto dolarů za pokoj? - Za dvě noci, to zvládnu.
- Jen pro vás, pane. - Nádhera, děkuju.
- Vaši kartu. - Ano.
- Má debetní kartu. - Debetní.
- Je červená. - Nech ho.
Mohla jsem platit z dávek. Co dělá?
Jak člověk přijde k červený kartě? To znamená, že je v mínusu?
Díky. Chce mít pocit, že se na tom podílí.
Platí debetní kartou.
- Vaše karta. - Děkuju.
Vždyť jste švorc.
- Vaše klíče. - Díky.
Červená!
- Sklapni! - Nedělej to.
- Aspoň je v mínusu. - Mám i kreditku.
S tou debetkou.
Tvoje karta od Sears už dávno neplatí.
- Díky. - Mám dávky.
- Už zaplatil. - Má debetní kartu.
Madeo, mám pro tebe pěkné apartmá.
Já tě vždycky měla ráda, Debro.
Zamluvila jsem vám speciální pokoj.
Je nádherný. Má výhled na oceán.
Díky. Říkám všem, že tě mám ráda.
Jen pro tebe.
- Mabel, ty pokrytče. - Co to plácáš?
V letadle jsi řekla, že ji nemáš ráda, protože jí smrdí z pusy.
Mlč, ty.
- Skvěle. - Můžete jít.
Musel použít dvě karty.
Chci velkej pokoj.
Dáte mi někdo můj klíč?
Tak dík. To je můj klíč?
Doufám, že můj pokoj bude stát za to.
Vezmi si klíč. Já chci taky apartmá.
Měla se postavit do fronty.
Počkej, tati. Je tam tobogán.
- Tobogán? - Jo.
- To zní dobře. - Musíme jít.
Je tu hodně tobogánů.
A máte i ten obří,
kde sjedete až dolů a takhle…
Přesně takový.
Chci tam jít. To bude super.
Máte tam volné poukazy.
Můžete je využít na všechny možné atrakce.
A kdybyste chtěli,
přes klíč si můžete koupit další jízdy.
Tak pojďte.
- Máme lístky! - Pojď.
Ještě se chci zeptat, jestli máte kasino.
Ano, pane.
Paráda.
- Do žádnýho kasina nepůjdeš. - Browne, sklapni.
- Starej se o sebe. - Už jsi prohrál auto.
Joe!
Jen ať jde.
Stejně má jenom 20 babek. Nic neprovede.
Naposled prohrál dům.
- To je nádhera. - To teda je.
Je to fakt něco.
- Je to krásný místo na svatbu. - Díky.
- Ale za spoustu peněz. - Mabel.
To asi jo.
Budu potřebovat vozík nebo skútr.
Snad mají dobrej bufet.
Dneska se dobře najím.
Mají tady akvária. Třeba bude ryba.
Je to jídlo v ceně?
- Je to v ceně? - Plná penze?
Jako host očekávám i stravu.
Brian platí pokoj, ty si můžeš platit jídlo.
Já nebudu platit nic. Jsem tady za dámu.
Nebudu platit jen tak pro nic za nic.
Chci kvalitní stravu, tohle není Fyre festival.
- Co je Fyre Festival? - To je fuk.
Dělala jsem tam sexy pózy na pláži a neměla co jíst.
- To zní sexy. - To zní děsně.
Dámy, netrapte se, máte tu plnou penzi.
- Pište všechno na pokoj. - Všechno?
Tak fajn, všechno.
Maj tady pěkný ženský.
Dvě.
Jestlipak tohle…
Dvě. Baccarat.
Stále dvě. Dobrá, hráč vyhrává.
Vyhrál jste?
- Pardon. - Dobrý den.
- Jak se máte? - Prima, co vy?
Super. Mám jenom dvacku.
Dáte mi za ni žeton?
Máte kartu od pokoje?
K čemu chcete kartu od pokoje?
Můžeme účtovat na pokoj.
To jde?
- Jistě. - S kartou?
- Ano. - A výhra mi zůstane?
Ano. Zaplatíte pak kreditní kartou.
Já ale nemám kred…
Vlastně jo. Naúčtujte to na ni.
- Kolik dostanu? - Kolik chcete.
Dejte mi za 100 dolarů.
- Tady máte. - Dobře.
Dobrá, za 100 dolarů.
- Stačí jenom říct „100 dolarů“? - Ano, pane.
Tak mi dejte tisíc.
Dobře, tisíc.
Sakra, tak pět táců.
Prosím, tak pět tisíc.
- Skvěle, jdeme na to! - Dobře.
Chci pět táců v žetonech. Já žasnu.
Prosím, pane.
Jdeme na to. Mám vsadit?
- Vsaďte si. - Pět tisíc.
Dobrá, pět tisíc.
- To je moje sázka. - Ano, pane.
Všechno se tady píše na pokoj.
Pití se taky píše na pokoj?
Nápoje jsou zdarma.
- Pití je v ceně? Dejte mi… - Ano. Pět tisíc.
Přineste mi drink. Něco ostřejšího.
- Takže pět tisíc. - Ano, pane.
- Tak hrajte. - Pět tisíc.
- A je to. - Vložte sázky.
Vyhrál jsem?
- Šest. - Tak vyhrál?
- Jedna. - Vyhrál?
Vyhrál jste. Sedm.
- Vyhrál jsem? - Ano, pane.
- Kolik jsem vyhrál? - Pět tisíc.
Vyhrávám pět táců?
Ano, pane. Vyhrál jste pět tisíc.
Pojďte dál.
- Tohle je… - To je můj pokoj?
- Ne. - To je můj pokoj?
- Ano, je. - To je nádhera.
A koukni na ten výhled, zlato.
To není možný!
- To je nádhera. - Cítím se jako boháč.
- Tvoje postel. - Můj pokoj.
Cítím se jak Dianka Rossová.
- Dianka Rossová? - Jo.
- Dobrá postel. - Coro.
Mrkni na tu šatnu a na koupelnu.
- A ty obrazy. - Tu koupelnu musíte vidět.
Dobrý Bože.
- Co to je? - To snad ne!
Tahle koupelna je větší než moje kuchyně.
- To je. - A podívej…
To je fantazie.
K čemu dva záchody? To nechápu.
Nechci vedle sebe nikoho.
Nebudeš sedět vedle nikoho.
A ta vana.
- Dvě vany. - Ano, zlato.
Vejdou se tam i dva lidi.
- Cítím se jak boháč, zlato. - To prostě nemá chybu.
Neuvěřitelný. Díky, Debro.
Jsem ráda, že se ti líbí.
Úplná senzace, holčičko moje.
- Nádhera. - Podívej na ten výhled.
Podívej, Debro. Kolik ten pokoj stojí?
Sehnala jsem Brianovi slevu.
To je fakt.
Dobrá sleva je prostě k nezaplacení.
Zeptej se mě v mý luxusní posteli.
„Otoč mi další písmeno, Vanno.“
- Přesně. - Jsem ráda, že se vám líbí.
Tvůj pokoj je tamhle, Coro.
Máme spojené pokoje?
- Vidíš. - Ale to ne.
- Budou blízko. - Bam, tvůj je taky tam.
Tudy… Moment.
Když zavřu ty dveře, uslyší mě?
- Cože? - Bam.
Chodí se tam přes společnej prostor?
Nebo si můžu chodit, jak chci?
Máš vlastní vchod i východ.
Paráda.
K čemu potřebuješ vlastní vchod a východ?
Jen klid, Coro.
- Nedělej si starosti. - Přesně tak.
Jseš jenom 59letý dítě.
Starej se o sebe, milá.
Trávíš až moc času s Ježíšem.
Tomu stačí jeden vchod. Bam chce tři.
- Spas svoji duši. - Spas se.
- Neměj péči. - Nejsi připravená.
- Vezmi si bikini. - Taky že jo.
Tak se tu mějte.
Obleč si ty vykrojený.
Mám jít tudy?
- Jo. - Dobře.
Tak zatím.
- Takže já… - Božínku!
Teď odešla. Mluv.
- Nechám vás tady. - Dobře.
Převlékněte se, udělejte si pohodlí.
Čeká nás prohlídka svatebních šatů.
- Zavři dveře. - Jsou nádherné.
Ty jsi nádherná. Díky za všechnu pomoc.
- Jistě! - Brian je zase úplně mimo.
Krása.
Zařídila mi tenhle krásný pokoj.
Přímo pro mě. Nevěřím jí ani slovo.
Proč, Madeo?
Coro, tý holce nezáleží na druhých.
Vždycky myslí jenom na sebe. Proč mi dala tenhle pokoj?
Tobě se nikdy nic nezdá.
- Prostě si to užívej… - O něco jí jde!
Nemůžeš z toho mít prostě radost?
- Na koho řveš? - Promiň.
Mám chuť ti jednu vrazit.
- Promiň, ale… - Běž pryč.
- Vypadni z mýho pokoje. - Užívej si to tu.
- Uvolni se. - Jdu na balkón.
To je nádhera.
Podívám se, co je na balkóně.
No to je něco.
Tak tohle jsem ještě nikdy neviděla.
Až mi přecházej oči.
To je naprostá krása.
Tak to jsou Bahamy. Dala bych si drink.
Já zírám. To je teda něco.
Máš úplnou pravdu.
Je to tady báječný. Všichni vypadaj tak spokojeně.
Nádhera.
Jsem nadšená.
- Ahoj, rodinko. - Kohopak tu máme!
Nazdárek.
- Jak se daří? - Vypadáte tak spokojeně.
Moc vám to sluší.
- Krásný pár. - Však taky jsme.
A vy vypadáte…
Stáhla si pas, že vypadá jak Kardashianky.
- Od nich to mám! - Od koho?
Mám to od Kim Kardashian.
Fakt?
Od ní máš ten vosí pas?
Asi si domů odvezu jednoho místního frajera.
Nemůžeš si je pořád tahat domů.
Neustále se pokouší si do Ameriky tahat chlapy.
- A úspěšně. - A úspěšně.
Jo. Pořídila si stahovačky od Kim Kardafalin.
Chápu.
Pustím ho teď za jeho kamarády.
- Tihle kamarádi jsou vám podobný? - Bam.
- Co je? - Netlač na pilu.
Musím si stáj udržovat v dobrým stavu.
Neposlouchejte ji, mladíku. Běžte se bavit s přáteli.
Pamatuješ, co jsem ti říkala?
Co si máte pamatovat?
Mám se chovat slušně. Jdu na rozlučku se svobodou.
Můžu se přidat?
- Ne. - Jen pro pány.
Měl bys pozvat mýho tátu.
Tak to ne.
- Nemá ho rád. - Nemá vás rád.
Moc mu nevoníte.
Prej vás absolutně nemůže vystát.
Dejte mu čas.
Nejradši by proklel vaši mámu, ještě než jste se narodil.
Mabel, nepřeháněj.
A prej máte příšerný vlasy. Jsou cejtit.
- Cože? - Nemyjete si ty copánky.
- Ale Mabel. - Nezhoršuj to.
To jsem řekla já? Omlouvám se.
- Slyšela jsem Briana, jak… - Ne.
Chovej se slušně.
Vždyť víš. Jsi pro mě ta jediná.
Nejsou roztomilí?
- Doufám. - Chce se mi zvracet.
Co takhle jednu malou baculatou?
- Bam, kroť se trochu. - Jenom laškuju.
Tuhle chci.
Jsou tak roztomilí.
A nezapomeň pozvat tátu.
- Tiffany, tvůj táta nechce… - Ale dohodli jsme se tak.
Fajn, pozvu ho.
Bav se, ale s rozumem.
- Jasně. - Jo.
- Měj se fajn. - Tak si to s kamarády užijte.
Musí se učesat.
A ty máš kamarádky kde, Tiffany?
Bylo to tak narychlo a máma rozhodla,
že něco uspořádá až po návratu.
Tvoje máma ti nedovolila přivést si kamarádky?
- Žádnou tady nemáš? - Prachy přece má.
To nevadí, organizovala to máma. Ví, co je pro mě nejlepší.
A podle ní bude nejlepší, když tady nebudeš mít kamarádky?
Madeo, nedělej potíže.
To ona nedělá. Jenom trochu rejpe.
Jo, to teda rejpu! Ať to ví.
Ty to chápeš? Proč tak spěcháte?
„Spěcháme, protože se prostě chceme vzít.“
Přestaň se dojímat
a dopřej si pořádnou párty.
A nespěchej. Manželství není procházka.
Určitě si ho chceš vzít?
Určitě.
Jdeme teď do bazénu. Později se přijdeme podívat, jak ti sluší šaty.
V těchhle šatech k bazénu nejdu. Tohle je můj květinový outfit.
Kde máš plavky?
Do bazénu se nevejdeš.
Já nemám novej pas od Kardashianky. Půjčila jsem je Bam.
- Proto nemám plavky. - Nic jsi mi nepůjčovala.
No jistě.
Už se nemůžu dočkat. Ještě jsem svoje šaty neviděla.
- Sakra, tys je neviděla? - Sakra, tys je neviděla?
Tys je neviděla?
- „Sakra“. - „Sakra“.
Vždyť jo… Neviděla?
Ne, vybírala je máma. Ale…
- Co to má bejt? - Prý z nich budu nadšená.
- To ti řekla? - Třeba má pravdu.
- Něco mi tady nehraje. Ale co? - Jo.
Čí je to svatba, zlato?
- Moje. - Spíš tvojí matky.
Vypadá šťastně. Jsi šťastná?
- Jo, jsem strašně šťastná. - Ne.
Tak vidíte. Říká, že je šťastná.
Nutíš lidi, aby byli šťastní.
Tahle pěkná holka se mi šťastná nezdá.
A měla bys bejt. Jsi šťastná?
Byla jsem, když jsem vypadala stejně.
Tys někdy vypadala jako já?
To má bejt vtip?
- Ne. - Asi nemá.
- Asi dostane pěstí. - Moje máma byla kočka.
Zestárneš a budeš se divit…
- Jdeme jíst. - Máš pořád svoje?
Já si je musím přizvedávat.
Jdou přehodit přes rameno, ale…
- To si nech pro sebe. - To je… Někdo se tam potápí.
- Jo! - Čauky, potápěči.
- Podívejte, potápěč. - Ano.
Nazdar! Asi krmí rybičky.
Pojďte už k bazénu.
- Tak zatím běž. - Přijdeme se podívat na šaty.
Tak zatím.
Není ani trochu šťastná. Nechápu, proč…
- Pojď už. - Nepřijde mi nešťastná.
Řekla jsem jí, že jestli…
- Já plavky nepotřebuju. - Potřebuješ.
Plácnu tam sebou, jak mě Bůh stvořil.
- Opovaž se. - No co?
Jdeš na Adama?
Já ti nevím, B.J.
Ale pane Browne.
Podívej, jak je to strmý.
Padaj v podstatě z vejšky do vody.
Jo. Je to skoro volnej pád.
- Jo. - Jdete první?
Ani omylem.
Proč, pane Browne?
Kloužou se i holky. Zvládnete to.
- Ne, a víš proč? - Proč?
Protože se bojím. Slyšels jsi, jak ječí?
Asi už ji nikdy nikdo neuvidí. Řekni si taťkovi, ať jde s tebou.
Tátovi? To je suchar.
Spolu to zvládneme.
- To teda ne. - Ale jasně že jo.
Ale já prostě nechci.
Přece se chlap jako vy nebude bát. To zvládneme.
Bojím se.
Vždycky když někdo narazí do vody, zaječí a počůrá se.
Zahučíš tam a lokneš si čůránek.
To ne… Neloknete.
Kolik lidí už tam asi načůralo?
Jak tam vjedeš, voda se ti dostane do pusy.
A pak polkneš.
Nikdo tam nečůrá.
Běž si tam sám.
- Nebojte se, pane Browne. - Právě teď to tam pustila.
Jenom si sedla.
A čůrá.
- Jenom víská. - Ne, čůrá.
Nic se nemůže stát. Víte co, vezměte si GoPro.
A jeďte dolů.
- Kam dolů? - Prostě to sjeďte.
Posadíte se, zavřete oči a všechno bude v pohodě.
Nezapomeňte, že Bůh nám nedal strach.
Posaďte se a hezky zkřižte ruce a nohy.
- Pomalu. - Zkřížit nohy?
Přesně tak.
- Ale já nechci! - Počkejte, pane Browne.
Řekla jsem, že když přijdete…
- Nechci jet! - Co blbnou?
To byl pan Brown.
- Nechci! - Modlete se.
- Počkej! - Modlete se.
Modlete se, pane Browne.
Zachraňte pana Browna!
- Topí se! - Ale netopí.
Netopí se. Je tam voda po pás.
Co to sakra je?
Pomoc!
- Ani trochu se netopí. - Netopí se. Sakra.
Vypadal, jako že se topí.
- Pane Browne? - Vidíš ho?
Chyť si botu.
Jseš v pořádku?
Coro! Před očima mi přestříknul celej život.
- Panenko, mohli tě zabít. - Málem jsem dostal záplavu.
- Mně přišlo, že se ti to líbí. - Ale jo.
Málo to vystříklo. Čekala jsem víc.
Chceš, aby umřel?
Co zas?
Ty…
Coro, málem jsi přišla o tátu.
- Já vím. - Zbyla by ti jenom máma.
- To bylo super, ne? - Nebylo, moh jsem umřít!
Zase jsi ho málem zabil.
- Jo. - Je tam do pasu.
Vody. V tom se nemůže utopit.
To jsem chtěla říct. Příště se postav.
- Chceš jet znovu? - Ne! Ať jde Madea.
Kam mám jít?
- Na skluzavku. - Ty jsi zešílel.
Jen běž, Mabel. Něco vyhraješ.
A co jako? Cestu do nebe? Ani náhodou!
Takovou dírkou jsem naposledy lezla při porodu.
- Podruhý už nechci. - Já taky ne.
To jsem zkoušela jednou na Jamajce, když jsem chtěla okouzlit
jednoho mužíka s dredy. Už nikdy víc.
Tak jedeme znovu?
Mabel, zkus to.
- Já nikam… - Mabel!
Mabel!
- Mabel, Mabel! - Jdeme.
Kecám. Dej mi laskavě pokoj…
Ty tam nejdeš?
Musíme najít Debru.
A zjistit, proč tady Tiffany nemá kamarádky ani družičky.
To mě teď zajímá.
Peněz má jak šlupek a nedovolí holce…
- Pojďte. - Mabel, na to je čas.
- Tak hrajte. - Teď se budete radovat.
- Jasně, ale chci vidět karty. - Ano.
- Moje vítězná. - Jo.
- Šest. - Jo!
Vítěz!
Vítěz bere vše. Tak prosím.
- Hrajeme dál. - Dobře.
Tak pojďme.
Tři. Výborně.
- Je to tam! - Dobře.
- Říkám vám… - Vyhráváte?
Ne, prohrávám.
- Jo. - Aha.
Ale mám tady otevřenej účet.
Nechávám všechno psát na pokoj.
Dobře, že jsem vás našel. Potřebuju poradit.
Moc rád posloužím.
Nežeň se. Nikdy. Nestojí to za to.
Nežeň se a nedělej si děti, všechny stojej za prd.
Používej gumu. Seženu ti je.
To je moje rada.
Sežeň si šprcky a stříkej jenom do pytlíku.
Takže její táta je váš syn?
Přesně to se ti snažím říct. Nikdy neměj děti.
Večer máme rozlučku se svobodou.
- Jo? - Jo.
- Tak rozlučku, jo? - Jo.
- Budete tam mít ženský? - Spoustu.
Počítej se mnou.
Tiffany chce, ať pozvu jejího tátu.
Cože chce?
Chceš tahat otce nevěsty na rozlučku se svobodou?
Ten nemá na mejdanu s holkama co dělat.
- Ne? - Nikdy.
Ty holky by ho úplně rozhodily.
On se rád dívá na kluky.
Rád se dívá?
- Jo. - Aha.
- Věř mi. Nezvi ho. - Joe!
- Nazdar. - Joe!
Pořád hraješ?
Pořád vypadáš jako tuleň?
Jsi k úplně ničemu. Prohraješ kalhoty.
B.J., běž se v Brownem připravit na rozlučku.
- Bude to paráda. - Jo, běžte.
- Vy jdete na rozlučku? - Jo.
- To je když… - Jo!
- Modlí se tam? - Počkej.
Bude tam kostelní hudba? Můžeme se modlit?
Držím sázku. Jo, bude tam gospel.
Ty největší šlágry. Shirley Caesarová a sestry Clarkovy.
- Fakt? - Jo, na rozlučce.
- Modlení bude… možná i na kolenou. - A oltář?
Na kolenou.
Počítejte se mnou.
A ty, B.J.? Pojď taky.
Radši ne. Půjdu asi zpátky na na tobogán.
Jen pojď taky. Budeme hrát na peška.
Peška? Cože?
- Vidíte ho? Je úplně nažhavenej. - Vážně na peška?
- To je něco pro tebe. - Tak jo.
Ten kluk je marnej. Běž se obléct.
- Už to začíná? - Jo.
Mám svůj nedělní oblek. Budou zírat.
Co tady sedím, nevyhrál jsem ani cent.
Jsem úplně švorc.
Hezky jste jim to nakecal.
Jo, on to přežije. Uvidíme se tam.
Běž se připravit. Ať mi nekazíš hru.
Nashle.
Sázím všechno. Ať to nezahálí.
Co tam máte?
Skvěle. Jdeme na to.
Vložte sázky.
Děkuji.
Zase jsem vyhrál.
Já jsem prostě borec.
Zase jsem vyhrál.
Zase jsem, kurva, vyhrál.
To je bomba. Sázím všechno.
Pak zas něco napíšeme na pokoj.
To je nádherná bota. Mrkni.
Má na sobě ptáka. To je něco.
- Pěkná. - Jak v sedmdesátkách.
- Na platformách. - A tyhle růžový.
Koukněte. Máte velikost 46?
Mabel, to by byly přeskáče.
- Jasně. - Sakra.
- Musíš tam, kde prodávaj lodě. - Lodě…
Dejte pokoj.
Někdo dostal holt do vínku obří nohy. Co se dá dělat.
- Ty boty jsou mastný. - Fakt?
Můžu je napsat na pokoj? Dejte mi čtvery.
Růžový?
Ano. Čtvery v různých barvách. Děkuji.
- Tak to dělaj pracháči. - Měli by zlevnit.
Proč, když máš prachy?
Tady ji máme!
- No ne, vypadáš báječně. - To je nádhera.
- Díky. - Chci pro ni jen to nejlepší.
Krásné. Nepotřebují povolit kolem pasu?
Ne.
Ty nejsi těhotná?
Ne!
Nechápeme, proč na to tak spěcháš.
Proč spěchá, Debro?
Na nic nespěchám, miluju ho.
- Jo. - Miluješ?
- Jo. - Aha.
Jak dobře ho znáš?
Tak moment.
Jednou se rozhodla, tak si ho vezme.
Jsem na tebe tak pyšná.
Komu to říká?
Ne, jasně. Jsi na ni pyšná. Jak dojemný.
Určitě si ho chceš vzít?
Nikdy nebyla šťastnější.
Mluvím s tvojí dcerou.
- Nikdy jsem nebyla šťastnější. - Opakuje to po ní.
- Jo, opakuje to po ní. - Je jak papoušek.
Jak Gypsy-Rose. Dělá, co máma řekne.
Jsi snad Gypsy-Rose? Ne, ty jsi Tiffany Simmonsová.
Škoda, že ho táta nemá rád.
Nedělej si naděje, zlato.
Na to zapomeň.
- Ten ho nemůže vystát. - Nesnese ho.
- Dej mu čas. - Všechno vidíš růžově.
A čekáš, že to Ježíš odmaká.
A třeba jo.
Záleží jen na tom, že je šťastná.
Nic víc.
Ta ženská mi brnká na nervy.
Mabel, nech toho.
Vážně záleží jen na tom?
Jo, podle mámy je tohle teď pro mě to nejlepší.
- A proč to říká? - Právě.
Proč pořád všechno opakuješ po mámě?
Nikdo nemládne
a ona si myslí, že je to pro mě to nejlepší.
Co to je za řeči. Takhle mladej člověk nemluví.
Vím, co řekla, ale co myslíš ty?
Takhle to má být.
Zařídila jsem vám pěkný pokoj,
protože vím, co pro Tiffany znamenáte
a jak vám důvěřuje. Ale tohle jsem od vás nečekala.
S kým to jako mluví?
- Vyhrožuje. - Tak mi to znělo.
Tak poslyš. Mě si za prachy nekoupíš.
Nečekej, že ti za pěknou cimru
půjdu ve všem na ruku,
jako tenkrát v roce 68.
A totéž v roce 69 a 74.
A taky 83.
- A pak 92 a 99. - Tak…
- A 21 a 22. - Tak…
- A 25. To teprv bude. - Fajn.
Ale něco ti řeknu. Moc to na mě nezkoušej, zlato.
- Nejsem tvoje dcera. - Dobře, Madeo.
Nechtěj, abych to tady všechno rozmlátila.
- Obrátím to tady vzhůru nohama. - Klid.
A dávej bacha na to, jak se mnou mluvíš.
Tak jsem to nemyslela, Madeo.
- Omluv se! - Dobře, Madeo.
Řekni „promiň“.
Promiň.
To… Ona… Sakra.
Vy my můžete vlézt na záda a…
- Mabel. - Udělám z toho kůlničku.
- Neblbni tady. - Radši ji odveďte.
Mabel, nepokoušej místní policii.
- Jo, uklidni se. - Sklapni a uklidni se.
- Jo, už jednou mě v cizině zavřeli. - Tady nejsi doma.
Všichni toho nechte.
- Miluju ho. - Jo.
Vím, co dělám, a vezmu si ho.
Slyším tam nějaké „ale“.
A kde je „ale“, tam není důvěra.
- Ale ona mu věří. - Dobře.
Žádám tě naposled, Debro.
Mlč a nech ji mluvit.
Věřím mu.
Jsem z vás vystresovaná. Mohli byste toho nechat?
Nemůžeš si brát někoho, komu nevěříš.
- Nikdy! - Nic víc.
Nikdy se jim nedá věřit. Nedělej to.
To je fakt.
Manželství bez důvěry je k ničemu.
A ztracená důvěra se obnovuje těžce.
Proč se vůbec vdáváš, když tam od začátku chybí důvěra?
Napřed ji necháme se převléknout.
- Odpočiň si, dobře? - Ano.
- Zítra je velký den. - Jo.
Uvidíme se zítra ráno.
Ráno raníčko, zlato.
- Jak to s ní mluvíš…? - Vytáčí mě.
Má toho hodně za sebou.
Nevím, co všechno kde má, ale něco na tom smrdí.
Pořád tý holce napovídá, co má říct.
Víš, Bůh…
Bůh odhalí, co má být odhaleno.
- Někdy by ale moh pohnout zadkem. - Nemůžeš ho dirigovat.
Promiňte, můžu si vzít tohle? Napíšete mi to na pokoj?
- K čemu to? - Vejdeš se do toho?
Bam, musím koupit dvě.
Koupím dvoje a sešiju je. Vlastně mi dejte čtvery a půl.
Míry si naberu sama. Děkuji.
Mabel, je to bufet. Vezmi si všechno.
To přesně dělám.
On chce sníst úplně všechno.
Pane Browne, bude vám zle.
Ale nebude, Coro.
- To je moc jídla. - Není, nech mě.
- A co tvůj pokoj? - Pěknej.
Můj taky. Mám výhled na oceán.
- Mám výhled na oceán. - A na delfíny.
- Jeden zrovna plaval kolem. - Vážně?
Vidím na spoustu zvířat.
Já třeba jedno vidím i teď.
- Strýčku Joe! - Joe, ty jsi vůl.
Nemluv s tím oslem a vezmi si jídlo.
Nic z toho nechci, půjdu jíst jinam.
Nabrala sis moc.
Zhubla jsi dvě kila a hned se povyšuješ.
Já přibírám, a ona hubne.
- To všechno sníš? - To si piš.
Když je zadarmo, tak to sním.
Panebože, já z vás nemůžu.
S váma se nedá nikam jít. Chováte se jak burani.
Dám si jen trochu masa, musím zajíst to sladký a alkohol.
- Víte, že máte na pokoji ledničky? - Jasně!
Myslíš ty mini basy s alkoholem?
Všechno z nich už jsem stačila sníst a vypít.
Stačilo mi pět minut.
Já si dal svačinku do postele.
Snickers a Pringles byly báječný.
Když všechno sníte, stačí zavolat, ať to přijdou doplnit.
- A přijdou. - Tak to nefunguje!
Ale funguje! Mně už ji doplnili.
Tak jsem to zase sněd, a zas ji doplnili.
Už čtyřikrát.
- Stačí zavolat? - Jo!
- Tak to udělám. - Budete ale platit.
Co to s váma je?
Coro, co zase řešíš? Prostě to napíšeš na tu kartu.
Takhle se to nedělá.
Dělá, jídlo je bez omezení. Je to bufet.
- Už mám hlad. - Já taky.
Potřebuju sílu na hrátky
se sexy bahamskýma maminama.
Jak se máš, kotě? Vítám tě tady.
- Řekla „Čau, zlato“. - Moc mě těší.
To je jako v New Orleans.
Nezapomeň na ten banánovej pudink.
Nazdar, našli jste něco?
Vůbec nic.
Dobře, nevadí. Jo, vezme si ho.
- Pozor, přichází král. - Vím, že mě to stojí majlant.
A nejvíc mě stojí to, na co se teď dívám.
Jak je?
No dobře. Zatím.
Vždycky když si sednu, roztrhnu si kalhoty a prdnu. Promiňte.
- Proto ten smrad. - Jo.
Příšerný.
Joe, ty jsi prostě osel.
- Ahoj. - Ahoj.
Nazdar, Bri.
Jdeš na rozlučku?
Jakou rozlučku?
Co je?
- Nic. - Nic.
Ty to nevíš?
Tobě to neřekli?
- Pořádá rozlučku se svobodou? - Jo.
- Proč mě nepozval? - Přece nebude zvát otce.
Copak se s ním můžeš jít loučit se svobodou
a pak mu odevzdat dceru?
To nejde.
To je blbost.
Možná bude chtít jít.
Tu svatbu si nepřeju. Chtěl jsem jí to rozmluvit.
Ale nedá si říct. Co nadělám?
Musíme dětem dovolit chybovat.
- Ať se poučí ze svých chyb. - Jasně.
Jako třeba já. Když máš dítě s někým,
s kým ho mít nechceš,
čím víc ho nesnášíš, tím víc je to sblíží.
To jsem se naučila.
Dělej, že je ti to fuk.
Je to těžký, když ho nemůžeš vystát.
Čím víc se stavíš proti ní,
tím víc je to sbližuje. To si pamatuj.
Ona jen potřebuje vědět, že jsi tady pro ni
a že se může kdykoliv vrátit domů.
Že má vždycky kam jít.
Když uvidí, že ho nesneseš, tím spíš se ho bude držet.
To se snadno řekne.
Úplně ti rozumím. Zažila jsem to s Corou.
Řeknu ti, co uděláš. Nalij si šampaňský.
Mají ho dost, nalij si, kolik chceš.
Tady mají šampaňský zdarma?
Bam, musíš si zajít do kasina.
Prohrál jsem, ale napravím to.
- Cože? - Asi takhle.
Byl bych tam celou noc,
kdybych se nemusel jít najíst kvůli tý rozlučce.
Na holky člověk potřebuje sílu.
Jo, běž si trochu užít.
- Vezmu si to do pokoje. - A já nepůjdu?
Zůstaneš tady.
- Bože! - Jdeme.
Obvykle nesázím.
Nelži. Sázíš každej den.
S tím sázením byste měli přestat.
Vejde se vám jídlo do ledničky?
Už jdu, Mabel.
Beru si to na pokoj. Sakra.
Dost to řve.
- To nevadí. - Tak jo.
- Tak to v klubu má bejt. - Nepotřebuju klub.
Chodím do kostela. Na sestry Clarkovy.
Říkal jsem, že dáme i gospel.
Pak budu kázat. Postavím se sem.
- Bude to nahlas. Počítáš s tím? - Jasně.
Víš, co potřebuješ? Svatej nápoj.
- Cože? - Co piješ?
- Dej mi Boží milost. - Co to je?
- Voda s ledem. - Voda?
Voda s ledem.
- Dej mu tu vodu, co mám já. - Jasně.
Přesně tu samou.
Ta ti bude chutnat. Dej mu ji.
- Ukaž. Výtečně. - Tak si připijem.
Ať žije voda s ledem a láska.
Voda s ledem a láska.
Fakt dobrá.
- Jo. - Jen ať mi to nezvýší cukr.
Cukr ti to nezvýší, všechno ti sníží.
- Fakt? - Jo.
Tak to beru, Joe. Asi v tom je kokos.
Je to hodně speciální kokos.
Fakt? Nekecej.
Jo, je v kok… s.
Ti všichni asi přišli do kostela. Řekl jsi jim to?
Postávají tam a čekají.
Chtějí se bavit. Vědí, že tady budeš.
Vědí, že tady budeš a že máš rád Ježíše.
Řekněte „Amen“.
- Amen. - To se pozná kostel.
- Víš, co ještě máš rád? - Co?
- Sbor. - Dej pokoj!
- Mám tady sboristky. - Kecáš!
Jo, je to osud.
Jen se na ně podívej.
- Jo. - Vám to ale sluší.
Po půlnoci jsou z nich ďáblice.
- Ne! - Proto jsou ve sboru.
- Spasím váš všechny. - Přesně.
Jak se máte, lidi?
Vzduch je čistej.
DJ, pusť to tam!
A jedem.
Počkat! Co děláte?
- A do něj. - Ne!
Běžte pryč!
Odstupte! Ne!
Pomoc, chci pryč!
Bůh mi pomáhej!
Drž ty hříšnice dál ode mě!
Pomoc!
Tohle je něco pro mě.
Už jste něco vyhráli?
Tak jak to jde?
Zdravíčko. Tak jak se daří?
Bam, psala jsi mi?
Jo, psala.
Řekl ti Joe, že můžeš všechno psát na kartu?
Nechávám na ni psát všechno.
Mabel, ať ji nevysaješ úplně.
- Co chceš? - Ticho.
- Proč mi furt píšeš? - Mlč a poslouchej.
- Co mám poslouchat? - Hrajte.
Ne, už mám plný zuby toho, jak mi voláš.
Sice se rozvádíme,
ale o tvoje děti se postarám.
B.J. na vysoký dostane milion.
B.J.? Moment.
Tvoje dcera dostane milion, až se vdá. Už toho nech.
Co to říkal?
Bez předmanželský smlouvy nic nedostaneš.
Moc dobře vím…
Budou čerpat ze svěřenskýho fondu.
- Počkej. - Mám tvý děti rád.
- Ale skončili jsme. - Mabel.
- Vás znám. - Já vím. Vy jste Debřin manžel?
- Dennis. - Ten pracháč.
Dennis. Aha.
- Ten pracháč. - To je on.
Mluvil jste o rozvodu?
Přesně tak.
A nemaj předmanželskou smlouvu.
Taky jsi to slyšela? Tak moment.
A neříkal jste,
že děti dostanou peníze po svatbě a na vejšce?
Chci jim pomoct.
I když se rozvádíte. Jak milé.
To je ale škoda.
Proto ji tlačí do svatby.
Kde sakra vězí?
- Jdeme ji najít. - Skoro vyhrávám, Mabel!
Mám právo tady být.
Ne, nemáš. Nikdo tě nezval.
- Ne. - Jo.
Ty mě neposloucháš.
Jsem potomek Kryštofa Kolumba.
Prozradil jsem jeho praprapradědovi,
jak najít Bahamy.
Takže mi dlužíte laskavost.
Táto.
Tak na to bacha.
Takhle mi říkají jenom dámy.
Jsi snad blbej?
- Táto… Otče, poslouchej. - Co je?
Víš, jak je v tomhle věku těžký
utáhnout pár mladých holek?
Víš, kolik peněz jsem musel vyhrát…
O čem to mluvíš?
Víš, kolik peněz jsem prohrál v kasinu? Fakt hrůza.
Viděl jsem Zaviera, jak se na schodech hádá s nějakou ženskou.
Něco je špatně. Musíme to z něj vytáhnout.
A co já s tím?
Najdi si nějakou a odveď si ji. Jsi práskač?
Jsou tamhle dole.
Víš co? Zůstaň tady.
Řeknu to Madee.
To ne! K čemu to bude?
Sejdeme to zadem.
Zadem? Dobře, tak já půjdu.
Neodcházejte. Držte mi místečko.
Uctívejte mě. Klaňte se.
Pozor, prochází král.
Nechte projít krále. Někdo mě štípe do zadku.
Jen do toho. Jen počkejte.
Co ti jako mám říct?
Vždyť jdu! Proč mě vedeš zadem?
Co tady mám jako dělat?
Probereme to u tebe na pokoji.
Vidíš, táto? Říkal jsem to. Podvádějí.
- Podvádějí? - Vím, o co tady jde.
Není to, jak to vypadá.
Řekla „Probereme to u tebe na pokoji“.
Vidíš, přesně o tom mluvím.
Moc dobře vím, o co tady jde.
Něco ti poradím, chlapče.
Tyhle věci musíš dělat nenápadně.
Nevěstin otec tě nesmí nachytat s jinou.
To se mi snad jenom zdá. Úplně zbytečná komplikace.
To nic, taky bych do ní šel. Naprosto tě chápu.
Nechoď tam.
Chci vědět, jestli dodrží svůj slib.
Co?
Co se tady děje?
Jo, jdeme tam. Nechápu…
- Tady to máme. - Co se tady děje?
Nechtěl jsem ti to říkat,
ale šel jsem náhodou okolo.
A vidím, jak se hádají a mluví o tom, že půjdou do pokoje,
aby mohli něco dořešit.
Má milenku. Je to jasný.
Zdravím!
- Ona na mě mává? - Mabel… Jo.
Já ji neznám. S poběhlicema nemluvím.
Vždyť vypadá starší než já.
Bam, to nemůžeš myslet vážně.
Umíš bejt vtipná, ale tahle fakt nevypadá starší než ty.
Mlč, rudej Joe.
Tahle holka je v nejlepších letech.
Co tady děláš, Dennisi?
Řekni jí to.
Neřekneš? Tak to udělám já. Tiffany.
Tlačí tě do svatby,
protože se rozvádí a nemá předmanželskou smlouvu.
Řekl, že vám s bratrem dá milion dolarů,
když on půjde na školu a ty se vdáš.
- A mně taky. - Bam, on…
Já je odhalila.
- Nic ti nedá… - Ale já je odhalila.
Jestli někomu dá milion, tak mně.
A proto na tebe tak tlačí.
Vybrala ti šaty a všechno.
Všechno ti nalinkovala. Šílený.
Že se nestydíš. Myslela jsem, že ses změnila.
Je to tak, mami?
Tak moment.
Zlato, jde tady o tebe.
Moc jsem toho pro tebe a bratra neudělala.
Nechtěla jsem se rozvádět, ale on změnil názor.
Ale šlo mi jenom o tebe, přísahám.
To mi vůbec nepřijde.
Já vím, mrzí mě to. Chtěla jsem udělat něco dobrého.
A mě to taky mrzí.
Nechte mě bejt. Ruším svatbu.
- To ne, Tiffany. - Počkej.
Tiffany!
Vidíš, Debro?
To se ti fakt povedlo, Debro.
- Gratuluju. - Dobrá práce.
Znovu jsi ji zklamala.
A jako vždycky ji teď z toho budu tahat já.
- To jsem právě chtěla napravit, Briane. - Na to je pozdě.
Chtěla jsem.
- Tohle nevyřeší peníze. - Blbost.
Netvrď mni, že za peníze si štěstí nekoupíš.
Dej mi milion dolarů.
A já ti ukážu štěstí.
Vždyť je to pravda.
Tak mi dej milion.
- Štěstí se nedá koupit. - Ne.
Tak jsme v tom asi zůstali sami tři.
A když už jsme tady spolu…
Určitě to byla prozřetelnost.
Vím, že máte rádi peníze,
a já jsem vyhrál balík.
Jestli máte zájem o 2,82 dolarů na hodinu
za malý zavrtění zadkem,
následujte krále.
- Král čeká na svoje holky. - V jeho věku?
Co je?
Něco jsem ti přišel říct.
Čekal jsem, že si promluvím s chlapem, ale vidím malýho kluka.
Jsi ubožák.
A jsem rád, že to zjistila včas.
Ještě může být šťastná.
Nejsem žádnej kluk.
A s nikým nebude šťastnější než se mnou.
No jasně.
Podvodník lidem štěstí nenosí.
Vypadněte.
Nikam nejdu, platím to tady.
Nechte toho.
Oba dva.
Neopovažuj se.
Jen se klidně zlob.
- Myslím to vážně. - Musím vám něco říct.
- Kajo. - Vynechte mě z toho.
- Nechám vás tu. - Stůjte.
Tohle je můj syn.
- Proč vždycky všechno… - Nech mě domluvit.
A miluje vaši dceru. Podívejte se na mě.
Miluje ji tak moc, že mě nepozval,
protože se za mě stydí.
Víš co? Už ti na to kašlu.
Mlč. A když jsem to zjistila, přijela jsem sama.
Jdu pryč.
Ne, nikam nepůjdeš.
Je to hodný kluk.
Možná jsem z něj nevychovala právníka, jako jste vy, Briane.
Ale je to úžasný kluk.
A říkal mi,
jak jste jím opovrhoval jen na základě dojmů.
Nikdy nelítal v průšvihu.
Vždycky se snažil jít příkladem.
Já nejsem ten typ mámy, co doma peče koláče.
Odmala si prošel spoustou pěstounských rodin.
Dělala jsem, co jsem mohla.
Ale měla jsem problémy.
Proto cítil blízkost k vaší dceři,
která to s matkou taky měla složité.
Mrzí mě, že neměl otce, který by ho vedl.
Ale je to hodný kluk.
Je mi líto, že jsem ti to zkazila.
Jako vždycky.
Odcházím.
Ahoj, Tiff.
- Ahoj, zlato. - Tiff.
Jsi v pořádku?
- Ne. - Nejsi?
To snad dá rozum!
Tiše, Coro. Sedíme tady v lobby v pyžamu.
Jak jsem mohla být tak hloupá?
Máma mi tohle dělala odjakživa.
A Zavierova máma se k němu chová stejně,
dělá mu to totéž.
Bože, smiluj se.
Chci jet domů.
To bude mít táta radost. Stojí ho to hodně peněz.
Plat státního zástupce není nic moc.
- Ale já ho miluju. - Miluješ ho?
Láska není nikdy hloupá.
Lidi s tebou budou zacházet různě.
Ale když miluješ z čistýho srdce, není to hloupost.
- Miluj dál. Rozumíš? - Jasně.
Nech si lámat srdce znovu a znovu,
nenech se nikým zastavit a nepřestaň milovat.
Brzy narazíš na kardiochirurga, co si s tím bude vědět rady.
Musíš milovat dál. Nevzdávej to.
Je to tak.
Ale já ho vážně miluju.
Věřím ti.
Ale máma hrozně tlačila na pilu.
- A teď chápu proč. - To je těžký.
- A tady ji máme. - Už ji vidím.
- Vidím ji. - Skoro se sem plíží.
Nemám na ni náladu.
Musíš se k věcem umět postavit čelem.
Někdy nezbude než jít tomu vstříc
s otevřenou náručí. Rozumíš?
Je to tak.
A jako rodič musíš někdy říct, co máš na srdci.
Vyslechni ji.
Tiffany… myslela jsem to vážně.
Šlo mi jen o tebe, zlato.
Věř mi.
Když mi to nabídl,
napadlo mě,
že pro svoje děti můžu konečně něco udělat.
Co to plácáš, Debro? Nic jsi pro ni neudělala.
- To udělal on. - Já vím.
Ale nebylo by to skvělé?
- Já bych si milion vzala… - Mabel.
- Ona to ví líp. - Kde je?
- Jasně. - Dojdu si pro něj.
Co je?
- Mlč, Coro. Jen si povídáme. - Milion? Potřebuješ ho.
Přesně o to jsem se snažila.
Jestli mě chce opustit, tak ať jde.
Už tě opustil.
Záleží mi jenom na tvým štěstí.
A pak jsi potkala Zaviera.
Věděla jsem, že budete úžasný pár.
Ale udělala jsem chybu.
- To teda. - Udělala.
A mrzí mě to.
Mělo by.
Všechno jsem zvorala.
- To jo. - To jo.
Ráno pojedu domů.
- Jeď. - Jeď.
Co to vyvádíte?
Potřebuješ naplácat, Debro.
Přímo teď.
- Za to, cos jí udělala. - Běž zamknout.
Přestaňte už s tím.
- Přiznala se. - No výborně.
Ty mlč!
Věř mi, že mě to strašně mrzí.
Mami, mám tě ráda.
Ale tohle už je na mě moc.
- Já vím, zlato. - Přestaň, mami.
Chtěla jsem jen, abys přijela.
O peníze vůbec nešlo.
To je dobře.
- To se mi líbí. - Ano.
Jen jsem tě chtěla mít tady.
A jestli mi dáš ještě jednu šanci,
tak to udělám.
- Budu tady s tebou. - Mami, to se nedá vydržet.
Napřed mě podvede kluk, a teď tohle? Chci na vzduch.
Počkej, Tiffany.
Uvidíme se zítra.
Omlouvám se.
Debro, fakt si zasloužíš na zadek.
Tak poslyš.
Chránil jsem svoji dceru celý život.
A v tobě jako by se zhmotnily moje nejhorší obavy.
Černošských kluků jako ty vídám jako prokurátor spousty.
A všechny nás házíte do jednoho pytle?
To ne.
Dávám lidem šanci.
A čas od času mě překvapí,
že se jí někteří chopí
a obrátí svůj život k lepšímu.
A já přece nejsem slepej.
Vím, jak těžký to má mladej černošskej kluk.
Vím, jaký to je, když tě soudí podle vlasů a vzhledu.
To všechno chápu.
A proto snad můžu upřímně říct,
že mě mrzí, že jsem se zachoval stejně.
Tak to jo.
Ale když se k tomu stavíš takhle, budu upřímnej.
Pořád nemám radost z toho, že si ji chceš vzít.
Upřímně si myslím, že má na víc.
Můžu se mýlit, i když o tom pochybuju.
Ale dobře.
Dokaž mi, že se mýlím.
Nic vám nedlužím.
To je omyl, kamaráde. Dlužíš mi všechno.
- Všechno? - Všechno.
Jestli ti mám dát ruku svojí dcery,
chci znát odpověď na všechno, co me zajímá.
Jinak se s ní rovnou rozluč.
Mám jenom ji.
A co chcete vědět?
Že mám firmičku na tónování skel?
Že jsem dealoval?
Že mi zabili bráchu
přímo před očima?
Pak jsem se z toho vymanil.
Zkusil jsem rapovat, ale to bylo na prd.
Poznal jsem vaši dceru
a ona mě zachránila.
Povzbuzuje mě. Hlídá, abych nesešel z cesty.
Váš syn mi pomáhá učit se na maturitu
a vaše dcera věří, že zvládnu i vejšku.
To jste chtěl vědět?
To je můj plán.
Nikdy jsem nikoho neměl.
Žádná žena při mě takhle nikdy nestála.
Miluju Tiffany celým svým srdcem
a neublížil bych jí.
Ani bych to nedovolil. A to…
to jsem já.
To myslíš vážně?
Stojím si za každým slovem.
Miluju tě.
Já tebe taky.
- Pořád si mě chceš vzít? - Víc než dřív.
Pane?
Tak najednou jsem „pan“? To je posun.
Dáte mi ruku vaší dcery?
Dobře.
- Pojď. - Díky, tati.
Je to tady obrovský, člověk se tady naběhá.
Kam zase jdeš?
- Co? - Kam jdeš?
Na svatbu. Kam nejsi zvaná.
- Bude se vdávat? - Ano.
Navzdory tobě.
Prosím tě pojď.
Vím, že by mě tam nechtěla.
Pojď na tu svatbu. Asi z tebe zešílím.
A jestli nepohneš zadkem, nepřej si mě.
Tak mazej. Jde se na svatbu.
Už běžím.
Je nádherná.
Vyjímala by se na svatebním dortu.
Chléb náš vezdejší…
Vím, že nebrečíš.
Na svatbě brečí jenom měkkejš.
To je nádhera.
- A odpusť nám… - Coro, mlč.
Tak už do toho praštěte. Zničte si život.
Podepište to, horší už to nebude.
Dnes jsme se tu sešli, abychom…
- Jsi pyšný otec. - To jsem.
Můžeme se posunout k „ano“ a k polibku?
Ten zbytek oželíme.
Zmlkni laskavě. Někdo se tady snaží uzavřít manželství.
Kašlete na to. Polib nevěstu. Jsme unavení.
Polibte nevěstu.
Blahopřeju!
To je nádhera.
Krása.
- Svatba skončila. Jdeme. - Jdeme domů. Zpátky do Atlanty.
Jdeme se sbalit. Gratuluju.
Líbání ještě neskončilo.
- Tak jdeme. - Proboha.
Tady máte účet, pane.
Můj co?
Váš účet.
- Počkat, to je…? - To je váš účet.
- Tohle všechno? - Ano, pane.
Aha, to je účet.
Vypadá dlouhej.
- Pane, smiluj se. - To je jak román.
Přímo telefonní seznam.
- Fakt dlouhej. - Celej román.
Tohle debetní kartou nezaplatí.
Kdo utratil 43 000 dolarů v kasinu?
Kdo utratil takovej balík v kasinu?
Mabel, tys utrácela v kasinu?
Dejte mi žetony za pět táců.
Stejně má jenom 20 babek. Nic neprovede.
A utratil jsi 9 000 dolarů za porno?
Pouštěla mi to ta holka, co ji pozvali.
Jo!
Dejte to na kartu.
Kdo byl 83krát na tobogánu?
- Nejdu! - Ale pane Browne!
- Tys šel pětkrát. - Ne, já…
Kdo snědl jídlo z minibaru za 14 000 dolarů?
Briane, jen jsem trochu ochutnala.
Na kartu.
- Další? - Vypadá to luxusně.
- To je jedno. - Proč?
Napíšeme to na pokoj.
Ty dostaneš najíst, ty dostaneš najíst!
Beru to všechno. Je to k Vánocům.
Potřebuju jich 15.
Můžu si vzít pár těch brýlí?
A napište mi to na pokoj.
- Paráda. - Za kolik to je?
- Kolik? - Proč křičíš?
Za kolik to je?
Dejte to na kartu!
Počkej!
Na kartu!
Tak hop.
Počkej.
Co je, Coro? Tys na něj nevylezla.
Jsem boháči!
Dejte to na kartu.
Táta mi to fakt zaplatil.
Bylo by z toho super video.
Dejte to na kartu.
Na kartu.
- Jo, bejby! - Dejte to na kartu.
Na kartu.
Pozor na něj.
Dejte to na kartu.
Pane.
- Resuscitaci! - Uvidíme se v autě.
Spíš „rekultivaci“.
To existuje?
Prohlídněte ho.
- Kam jdeš? Pomoz mi. - Vstávej, Briane.
- Pomoz tátovi. - Briane, vstaň.
Chvilinku.
- Šlápni na něj! - Vidím, že dýchá.
Kopni ho do koulí, to ho probere.
- Aspoň dýchá. - Slyšel jsem ho.
Uhni, já ho kopnu.
- Ne! - Volali jste 911?
TYLER PERRY: SVATBA NA BAHAMÁCH
Překlad titulků: Iva Krombholzová