Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Všechno v pořádku? - Necháš mi to vyčistit?
- Jasně. - Díky.
Vítejte. Díky za návštěvu.
Jsi božskej. Díky.
Ukaž.
Našels! Jsi génius.
Díky.
Žádný slunečnice. A rozděl je mezi stoly.
- Kuchyň je připravená. - Díky.
- Jo. - Díky.
Jeden sprinkler zlobí. Opravář je na cestě.
- Jak dlouho? - Pět minut.
- Markýzy jsou vytažený. - Jasně.
- Krása. - Viď?
Vypadá to skvěle.
- Není tamta nakřivo? - Ta velká?
- Jo. - Kdepak.
Všechno je perfektní. Otvíračka poběží jako po másle.
A jé, tamhle je šéfová.
Jo.
- Smyj to, než dorazí VIP. - Jasně, spolehni se.
Snažím se přestat kouřit.
- Sedni si. - Ne, každou chvíli dorazí hosté.
Máme selfie zeď. To je na hodinu zabaví. Sedej.
Dobře.
Chci s tebou něco probrat. Poslouchej.
Zatím jsme vždycky koupili ruinu, zrenovovali ji,
plácli na ni logo a otevřeli hotel. Bravo, šikulové.
Ale vždycky jsi chtěla vybudovat něco od základů.
Weltzer konečně souhlasil a já našla ideální místo.
Je to v...
Málaze.
- V Málaze? - Jo.
Je to bývalá mangová farma. Vlastní ji Dán, co je na mizině.
Jen má k tomu místu asi silnou citovou vazbu.
Sousedi už pět let marně zkouší farmu odkoupit.
Ale teď přijdeš na scénu ty. Zaletíš tam a přesvědčíš ho k prodeji.
- Nemáš na tohle lidi? - Chci, abys to udělala ty.
Vždycky to byl tvůj sen.
A já chci místo v radě. Takže...
- Kdy? - Teď.
- Jak jako teď? - Jak to říkám.
To nejde. Jedu na dovolenou s Agnes.
- Vezmi ji s sebou, na týden. - Máme jet na Bornholm.
To myslíš vážně? Já jen, že... Bornholm, jako fakt?
Agnes to tam má ráda. Slíbila jsem jí to.
No...
- Zařídím to po dovolený. - Jenže ono to nepočká.
Tři roky jsem nebyla na dovolený. Jestli to zase zruším...
Chci místo v radě a hlasuje se za dva týdny. Musíš jet hned.
A Bornholm nikam neuteče. Bohužel.
Takže tam zaletíš a okoukneš to tam. Jsme domluvený?
Zaletíš tam, vymyslíš zajímavej koncept
a postavíme ten nejlepší hotel, co kdy nesl jméno Weltzer.
Je to tvůj sen, Lærke.
To je nečas!
Ahoj.
- To je milý. Díky. - Já díky.
- Jsi nemožná. - Zlobí se moc?
Nemůžeš... takhle zničehonic měnit plány.
Těšila se, že budete spolu.
Taky budeme.
To je milý. Až na to, že kecáš.
Budeš pracovat. Neutajíš to před ní.
Vždyť znáš Joan. Co můžu dělat?
Jo.
Jak se má Vivi?
Musím ti o ní něco říct.
Jo? Umřela?
Umřela a chceš se vrátit ke mně?
Čekáme dítě. Je těhotná. Se mnou.
Čeká mě další kolo rodičáků. S Vivi.
Jo, je to těžký, ale taky...
Tak to chodí, když klofneš mladší. No ne?
Ale zase ne tak mladou. Tak jsem to...
- Přestaň, prosím tě. - Jasně, už mlčím.
- Tak jde, nebo co? - Jo. Jen abys věděla...
Nedostala se na architekturu.
Neměly být výsledky v srpnu?
V srpnu začíná škola. Napsali jí před dvěma dny...
Do háje! Měla mi zavolat.
- Měla zavolat? - Sakra!
Já měla zavolat jí. To jsem zvorala.
- Pracovala jsi. - Jsem kráva.
Trochu. Ale to je jedno. Až tam budete a budeš pro ni chtít udělat něco hezkýho,
protože jsi kráva a moc pracuješ, až jí to budeš chtít vynahradit...
Tohle je důležitý. V žádným případě ji nepouštěj za volant.
- Ahoj, zlato. - Čau, zlato.
- Tak jo. Šťastnou cestu. - Zvládneme to.
- Pozdravuj Vivi. - Jo.
Tady je ta klika. Mějte se a dobře doleťte.
Mám tě ráda.
Ahoj, zlato.
„Ahoj, mami.“ Ahoj, zlato.
- Na letiště, prosím. - Jistě.
Táta mi řekl o těch přijímačkách. Mrzí mě to.
- Dostaneš se za rok. - Nechci o tom mluvit.
Myslela jsem, že výsledky budou v srpnu, proto jsem nevolala.
Budeš taková celou dovolenou?
Není to dovolená. Nejsem blbá.
- Promiňte? - Ale...
Jen jsem se chtěla zeptat. Tohle je můj syn Elton.
Chce vidět letadlo vzlétat, ale sedíme do uličky.
A rezervovala jste si místa u okna?
Ne, nerezervovala. Přiřadili nám je náhodně.
To je škoda.
No, takže...
Tak mě napadlo, jestli byste se nechtěly prohodit.
Ne, díky. Jsme spokojený.
Dobře.
Eltonovi jsou teprve tři a letí za tátou do Španělska.
Letí poprvé, tak je nervózní.
Jenže my si ta místa zarezervovaly a zaplatily, takže ne.
- Mně je to fuk. - Ne, seď.
Řekla jsem ne. Tohle jsou naše místa.
Nebuď smutnej, broučku.
Možná mu prospěje, když jednou nebude po jeho.
- Nemlať mě! - Sedněte si sem.
- Určitě? - Ano.
- Děkuju vám! - Není zač.
- Jste laskavý. - Ať si všechny děti přijdou na svý.
- Pravda! Díky! - Za málo.
Poděkujeme pánovi.
To je otravná ženská.
Ty seš fakt neuvěřitelná.
Já? Ona je otravná. Měla si ta místa zarezervovat.
Nemá se co ptát... Nemůžu za to, že...
Pst!
- Mohla si udělat... - Ještě jednou a...
Měla si udělat rezervaci.
Pořádně si ten iPad zesil.
Dáme si doma něco k jídlu?
A co třeba víno?
Kde bydlíme?
Jsme ubytovaný ve... fince. To je...
- Já vím, co je to finca. - Jasně.
Majitel je Dán a Joan nám tam zařídila pobyt.
- Něco s ním měla? - Jo, určitě spolu šoustaj.
No fuj!
- Co? - Neříkej „šoustaj“.
Tak se tomu říká.
Oni tu šoust...
ve velký míře. Šoustaj tady na každým rohu.
Nemůžu za to. Já si to nevymyslela.
Je to tak, strašně rádi šoustaj. Zvlášť tam, kam jedeme.
„Šoustání“ ti vadí?
- Šousty sem, šousty tam. - Nech toho!
Šoustaj, kam se podívám... No, hnus!
Co tu děláme?
Jen něco zjišťuju.
A jsme tu. To je ono.
Co to sakra je?
Jsme tady...
Jasně.
- Musím něco prověřit. Jdeš taky? - Počkám tu.
Hned jsem zpátky.
Fuj, to je vedro.
- Dobrý den! - Dobrej.
Co vy tady?
Co já tady?
Tohle je můj dům.
- Bydlíte tu? - Jo.
Aha.
- Prý je to bývalá mangová farma. - Plantáž.
Aha, jasně.
Tohle je náš domov a plantáž je v provozu.
- Jasně. - Jo.
Potřebujete něco?
- Je tu fakt vedro, co? - Jo.
Bodlo by mi něco studenýho.
Jasně. Sedněte si na gauč. Hned jsem u vás.
Dobře.
Až budete na řadě.
Jo, tam.
Dobře. Díky.
Tak jo.
Prosím.
Tak jo. Páni.
Co?
Nikdy jsem neviděla tolik věcí s mangem.
- Jste na mangový plantáži. - Vidím manginádu.
Ne, je to mangonáda.
Mangonáda.
Jako limonáda, jen s mangem místo citronů.
Mangonáda?
- Dáte si? - Jo.
- To musím ochutnat. Díky. - Jasně.
„Mangonáda“?
Ježíši Kriste. Mangonáda.
Máte tu wi-fi?
No jasně. Zapojili nám 6G.
Takže asi ne. Nevadí.
Ahoj. Můžu ti pomoct?
Promiň. Nevíš, kde bych tu chytila signál?
Tady je pokrytí otřesný.
V obchodě máme telefon, jestli to hoří.
Jestli to není úplná nouzovka, půjčím ti svůj.
Co všechno do toho spadá?
Třeba když ti někdo napíše něco hroznýho
a ty musíš odpovědět, než bude pozdě.
Znáš to. Nejde o život, ale příjemný to taky není.
Dobře.
Paula.
Agnes.
Co tady děláš?
Vlastně ani nevím. Máma se toulá... někde kolem.
- Jo. - Dobře...
Jestli si chceš zkrátit chvíli,
chystám se na jih zkontrolovat manga. Přidáš se?
- Dobře. - Tak jedem.
Odkud jsi?
Z Dánska.
Alex je z taky z Dánska. Nasedej.
Kdo je Alex?
Býval ženatej s mou sestrou, takže...
Pěkný.
Díky.
Jo.
Jo...
Zvláštní. Je to moc sladký, hutný a ta sklenice je...
No prostě katastrofa, ale... funguje to.
- Fakt že jo. To koukám. - Páni! Dobře.
- Co? - Ještě jsem neslyšel pochvalu...
- Byla to pochvala? - Jo.
Co by zároveň vyzněla tak...
hnusně.
Není jakákoli pochvala příjemná?
- Myslíte? - Rozhodně.
Šilháte.
Prosím?
- Cože? - Vaše oči... Šilháte.
To teda nešilhám. A mimochodem, to bylo hnusný.
Ale je to okouzlující. Takže je to kompliment.
Jasně, vtipný. Moc vtipný.
Poslal vás Weltzer, co?
Jo.
Tak to jste se proletěla zbytečně.
Jasně jsem řekl, že plantáž neprodám.
Vraťte se domů k prodávání domů u vody.
- Nejsem realitní agentka. - Vypadáte tak. Pardon.
V pohodě.
Jste drzej. Není mi tu příjemně.
No jo. Sedm.
- Co? - Sedm eur za tu mangonádu.
Jasně. Hned to bude.
Bereme jen hotovost.
Zvláštní, že s takovou obsluhou nemáte víc hostů.
- Hostů máme spoustu, ale žádný drobný. - Vážně?
Jo. Vyberte si něco v našem obchodě.
- Ne. - Mangový džus?
- Už žádný mango. - Sušený mango?
- Ani nápad. - Mangový džem?
- Víte co? - Mangový ocet?
Ta mangonáda nebyla dobrá. A ten název je trapnej.
- Mangový pivo? - Ne, díky.
- Mangový chutney? - Ne, díky.
Lahoda.
Do háje.
Agnes!
Bože.
Prosím vás, moje dcera nebyla v autě. Bez signálu se jí nedovolám.
- Vaše dcera? - Jo.
- Ta holka z letadla? - Jo.
- Je to velká holka. - Já vím, ale...
- Nejspíš se šla projít. - Kam by šla?
Sakra.
Paulo?
- Paulo, jsi tam? - Cože?
Tady Paula.
- Není s tebou nějaká holka? - Je.
Musíš říct „přepínám“, když domluvíš. Přepínám.
Přivez ji, prosím, než mě její máma zabije.
Žádný problém, šéfe. Za pět minut jsme tam.
Dobře. Paula ji vzala na projížďku.
Kdo je sakra Paula?
Příbuzná, nebojte se. Už jedou zpátky.
Výběrový kafe je jen pro vybraný hosty?
Kávovar už léta nefunguje.
Díky.
Neberte si to osobně, ale nepotřebujeme tu další velkej ošklivej hotel.
My naštěstí nestavíme ošklivý hotely. Máme vybraný vkus.
Je tu fakt děsnej signál.
Jo, a mezi 23:00 a 7:00 nám neteče voda.
To se u plantáže zrovna moc nehodí.
Jo. Ale naštěstí všichni vaši kamarádi,
co postavili hotely u vody, jí teď mají dost.
Do bazénů...
Chápu.
- A vířivek. - Dcera už jede. Slyším ji.
Fontán.
Díky za kafe.
- Kam ses poděla? - Byla jsem se projet.
Projet? Proč jsi nic neřekla?
- Tobě to přijde vtipný? - Najednou se staráš?
- Divný. - Tak co?
Co se děje?
Chtějí to tady koupit.
Vidíš v lidech jen to nejhorší.
A mám pravdu.
Musím se celou dovolenou strachovat, kde jsi?
To záleží na tobě.
To mám za ten Bornholm?
Za to mě trestáš?
- Tak mě odvez zpátky na letiště. - Nebuď jak malá.
Na to zapomeň!
Hezky seď.
Do háje.
Mě poser.
Agnes, tady. Vezmi si klíče od baráku.
- Nevím, kde je. - Na dveřích má stát „Casa Dona“.
- Je to na konci ulice. - Takovej krpál.
A co je teprve schodů na Bornholmu.
A na Nebeský hoře.
Takovejch podělanejch schodů.
Co si objednat pizzu?
Nemám hlad.
Cože? No tak, celej den jsme nejedly.
- Nemám hlad. - A co burger?
Jdu spát.
Hranolky?
Nebo nějaký dobrý těstoviny?
Jdu spát. Dobrou.
DÍKY ZA VÍNO. UŽ JSEM TO TAM VIDĚLA. MŮŽEME SI ZAVOLAT?
ODESLÁNO: JOAN
ZAVOLÁME SI ZÍTRA...
DOLETĚLY JSTE DOBŘE? NÁŠ WELLINGTON DOSTAL PĚT HVĚZD.
Agnes?
ŠLA JSEM DO MĚSTA. UVIDÍME SE PAK.
P.S. HOTEL POTŘEBUJE ODSTUPŇOVANÝ BALKONY, ABY NEPŮSOBIL MONOTÓNNĚ!
Ahoj. Já myslela, žes přestala kouřit.
No jo, pravda. Tak co na to říkáš?
- Farma pořád funguje. - Jak to myslíš?
Je to mangová farma, nebo plantáž, jak tomu říká.
Jo, tu zrušíme. Ale je tam voda a elektřina, ne? A co internet?
Nic z toho tam není. Ale to jsou prkotiny, co se dají zařídit.
Problém je majitel. Je otravnej a nechce to prodat.
Proto jsem tě tam poslala. Poznej ho a přesvědč ho.
To přece umíš.
Jo, ale bude to trvat dýl, než chceš. Je pěkně...
- Chápeme se, nebo ne? Máme plán. - Jo, jasně.
Schůze rady je za 12 dní. Poraď si.
- Jo. - Joan, můžeme?
- Musím jít. Volej, kdyby něco. - Něco vymyslím.
- Věřím ti. Měj se. - Zatím.
Dohodnuto. Příští týden si ho vyzvednu.
- Jasně. Zatím. - Zatím.
To myslíš vážně?
- Ahoj, princezno. Co je? - To jako fakt?
- Potřebujeme peníze. - Ale taky potřebujeme manga.
Jo, mluvil jsem s Hernandem a...
je to v cajku. Půjčí nám na sklizeň svoji techniku.
Co je?
Nevím.
Mám neustálej pocit, že bojuju s větrnými mlýny.
Tebe občas neunavuje
sápat se proti větru a...
a nikam se nehnout?
Promiň.
Kam že se chystáš?
Vytáhnu tu Dánku na projížďku.
- Kámo... - „Kámo“... Co?
Nedá se jim věřit, jasný?
- Tobě se nedá věřit. - Mně?
- Jo, tobě! - Mně?
Hezká košile.
Dík, zlato.
Bav se!
Já a šilhat?
Sakra! Ježíši Kriste.
Dobrý den.
Kdo to byl?
Carlos a Dimitrij. Vlastní ten hotel nahoře.
Pěkná košile. Co chtěli?
Co chtěli?
To samý, co vy. Už pět let se snaží plantáž koupit.
- Provedete mě? - Jestli vás provedu?
- Ne. Začínáme sklízet. - Co jste dělal v Kodani?
- Už jsem to říkal. - No tak.
Nikdo neletí čtyři hodiny, aby odmítl nabídku.
Proč jste tam byl?
Dobře.
Byl jsem v bance kvůli prodloužení úvěru.
- A nevyhověli vám? - Ne.
Kolik dlužíte?
Musím jít sklízet.
Já vás nechápu.
Vyjádřil jsem se jasně. Plantáž není na prodej.
Co budete dělat?
- Poradím si. - Neporadíte.
Myslíte, jakej to není zlatej důl. Je to jen omšelá farma.
- Plantáž. - To je to samý.
Dlužíte 4,9 milionu korun.
Nemáte úspory ani žádný majetek. Co teď?
Teď se vrátím k práci a vy domů.
Může být?
Díky za návštěvu.
Půjdu tudy. Snad se neskutálím ze strmýho svahu.
Rychlou prohlídku.
Tak šup.
Krása, co?
Jo, tohle místo je...
díky tomu výhledu kouzelný.
A neustálej severozápadní vánek sem nese vůni...
Mangonády.
A jsme tu.
Tak super.
Díky.
Tohle je srdce plantáže.
Řeka obtéká dům a pokračuje přes pole.
Ahoj.
- Kdy budou zralý? - Už jsou.
Kvetou na jaře kolem dubna a teď dozrávají.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Stromu trvá šest až deset let, než začne plodit.
- Ahoj. - Zdravím.
V pohodě?
Byl to vždycky váš sen?
Jo, snil jsem o mangový plantáži ve Frigilianě od pěti let.
Fakt?
Kecáte.
Co jste dělal předtím?
Býval jsem právník.
Právník?
Jo.
Aha. A proč jste odešel?
Za láskou?
Ujde.
Takže v tom byla láska? A pak jste založili mangovou farmu?
- Plantáž. - Plantáž.
Ne, ta...
patřila její rodině.
- Mám práci. - Jo.
- Trefíte zpátky sama? - Jako fakt?
Doleva, doprava, doleva a pak dál po cestě.
Na čtyřkolce?
Ne. Ale je to moc pěkná procházka.
Chci ti toho tolik ukázat. Budeš nadšená.
Je tu krásně.
Chtěla bych zajít na pláž. Ráda bych se v tom vedru vykoupala.
Ve Frigilianě žádná pláž není.
Dobře.
Fakt je tu krásně.
Já vím. Je.
Proč tě tak zajímají budovy?
Vždycky jsem chtěla být architektka.
To je super.
Hlásila jsem se na školu, ale nevzali mě.
- Zkusíš to příští rok. - To je nádhera.
Líbí?
Jo, strašně moc!
Vím přesně, kam půjdeme potom.
Jdeme. Cestou vyzvedneme kamaráda.
Vy tu pořád jste?
Sedněte si.
Vemte místo.
Co najít kompromis?
- Jaký... - Vaše mangová f...
- Plantáž. - Plantáž a hotel Weltzeru?
Jen... Dobře.
Když zachováme pole, kulturu a stromy.
Hostům by se to líbilo.
Hotel by oblast oživil a vytvořil nová pracovní místa.
Vaši zaměstnanci si udrží práci,
vám zůstane plantáž a Weltzer bude spokojenej.
Budou pumpovat peníze...
- Víte, že tu není signál, ne? - Všimla jsem si. Jen si myslím...
- Půlku dne nemáme elektřinu. - Jo.
- V noci zase vodu. - To vyřešíme. Hele...
Pokud vyřešíme infrastrukturu, mohlo by to být oboustranně výhodné.
No ne? Víc lidí, víc práce.
No? Není to tak blbý, ne?
- Horem, dolem, středem, plným hrdlem! - Horem, dolem, středem, plným hrdlem!
- Líbí se ti? - Jo.
JANNAT MANGOVÁ PLANTÁŽ ALEX
MAJITELÉ OBĚŤMI NIČIVÉHO POŽÁRU
MÍSTNÍ MANGOVOU FARMU ZNIČIL POŽÁR OBA MAJITELÉ ZEMŘELI
DÁN ZACHRÁNIL DÁVKU Z PLAMENŮ. PŘEŽILI JEN ONI DVA.
- Než začneš vyšilovat, chci říct... - Dáš si?
Dobrý, ne?
Jo.
Jak ses měla?
Vlastně úžasně.
- Jo? - Jo.
Paula mě představila svýmu kamarádovi. Zašli jsme do aquaparku.
- Ne jako děti. Spíš... - Samozřejmě.
Vlastně to bylo dost dětinský.
- To zní hezky, zlato. - Taky bylo.
- A co ty? - Já se vrátila na plantáž.
Takže mě bolí nohy.
- Proč ses vracela? - Abych vymyslela,
- jak tam pro Weltzer postavit hotel. - Já vím.
- Viděla jsem výkresy. - Dík za připomínku.
Není zač.
Ale pochybuju, že je vystrnadíš.
Jo...
- Pozvali nás na párty. - Kdepak.
Bude to mangová párty, co?
Jo, myslím, že jo.
Podělaná mangová párty.
Promiň, nevěděla jsem, že tě nevzali.
- Kašli na to. To je fuk. - Ne.
Na tom nesejde.
Ale sejde. Jen jsem toho měla poslední dobou moc.
Jasně.
- Co? - Nic.
Ne, řekni mi to.
Mělas toho hodně?
Myslíš jako posledních 18 let?
Pamatuješ na prarodiče?
Tátovu mámu a tátu? Jo.
Přesně to myslím. Tátovy rodiče, ne moje.
Víš, co mi dali k devátým narozkám?
Dostala jsem vzkaz, že odjeli do Mnichova,
že mě budou hlídat sousedi, a za týden si mě vyzvedli.
Jo, není to... Není to omluva. Ale jen se snažím říct, že...
Tvýho tátu to baví.
A je v tom fakt dobrej. Jdou mu...
Vánoce, svačiny a domácí úkoly. A jeho rodiče...
Když jsem si tě brala, připadalo mi, že tě unáším od skutečný rodiny
a beru do bídnýho bytu, kde budeš tesknit po tátovi.
- Takže je to moje vina? - Ne, není.
Jen říkám, že u táty jsi měla všechno, zatímco u mě...
U mě nic.
Měla jsem tam mámu.
Jo.
- Promiň. To bylo ubohý... - Ne, neomlouvej se.
- Bylo to hnusný... - Rozumím ti.
Chápu tě.
Je víkend. Nevyrazíš si s novými kamarády?
Ne, myslím, že... už byli utahaný a šli domů.
- Pořád můžeš opít mámu. - Jo.
Paulito, pomoz mi.
Už jdu.
- Ty jsou z jižní strany? - Jo.
Můžeme je použít na oslavu sklizně?
Já nevím.
Pozvala jsi ty Dánky?
Jo, Agnes.
- Co? - Líbí se ti.
- Kdo? - Její máma.
To určitě, kámo!
- Ale jo, kámo. - Ne.
Ale jo. Viděla jsem tě načančanýho v tý nový košili.
- Měl jsem schůzku, tak jsem si vzal... - Jasně.
- Nebudu ti nic vysvětlovat. - To ne.
- Alexi? - Jo?
Nevadilo by mi to.
A sestře určitě taky ne.
Vsadím se, že by měla radost.
Co kdybychom našli kompromis? Mangová plantáž plus hotel Weltzeru?
Zachovali bychom pole, stromy a kulturu.
Hostům by se to líbilo a hotel by oblast oživil,
vytvořil pracovní místa pro místní a my si tak získali jejich důvěru
pro další expanzi.
No nic, jen mě zajímá tvůj názor. Ozvi se.
Zatím.
Na co koukáš?
- Jak je? - Co?
Proč se na Joan nevykašleš?
Celej život jim vyděláváš peníze a skáčeš, jak pískají.
- Věnovat zlomek tý energie... - Nechtěla jsi být architektka?
Teď si hraješ na finanční poradkyni?
Jsem zkrátka po tátovi.
- Jo... - Prober to s ním.
- Pomohl by ti. - S čím?
Se založením vlastní firmy.
Nebudu dělat na sebe. Mám rozjetou kariéru.
Přestaň! Nemáš chlapa ani kamarády, netrávíš čas s rodinou.
- Potřebuješ další důvody? - Mám spoustu přátel.
Kdy jsi naposled měla chlapa?
- Kdy? - Jo, kdy?
- To s tebou nebudu rozebírat. - Povídej!
Kdy naposled?
- Tátu? - Jasně, tátu.
Jo. Zvoní ti telefon.
- Škoda. - Nechci být hnusná. Jen říkám...
Mám mokrý ruce. Nejde to.
Mám kamarády.
Ahoj, Paulo.
Jasně! Už jedu. A máma se asi přidá.
- Ne, nikam nejdu. - Jo, dorazí.
Chceš řídit?
Jako fakt?
Jasně.
Nechápu, proč mi to táta zakazuje. Nabourala jsem mu auto jen dvakrát.
- A teď mě nepustí za volant. - Radši vycouvám já.
- Umím couvat. - Udělám to.
- Dost. - Pěkný.
- Pusť to. - Výborně.
- Drž se ve svým pruhu. - Vždyť jo!
Jasně, ale zkus míň vybočovat.
- Vždyť jedu... - To je ono. Paráda.
Jsem pidlooká?
- Cože? - Jestli šilhám.
Ukaž se mi zblízka.
Co děláš?
Nauč se řídit!
- Budeš řídit? - Dobrý, jen koukej na cestu.
- Koukám. - Hezky před sebe.
Když zvládneš řídit tady...
tak už kdekoli.
- Ahoj! - Ahoj!
Jsem ráda, že jsi dorazila.
Jasný!
- Všechno v pohodě? - Jo, dobrý.
- Ahoj. - Ahoj.
Zdravím.
- Ahoj. - Přidáš se?
- Ne, musím domů, ale... - Prosím!
Musím to vzít, ale pozdravujte. A bavte se. Zatím.
- Pojď. - Ahoj, Joan.
Je to tam super.
Není tu signál. Sednu do auta.
Co jsi říkala?
Slyšela jsem tvůj vzkaz. Co se děje?
Dělej, co máš.
Zapomeň na místní a mangový plantáže.
Schůze rady se blíží a tohle prostě musí vyjít.
Máš ho přesvědčit, aby podepsal...
Hned to neodsuzuj. Nemohli bychom zkusit...
Přesvědč ho k prodeji, ať můžeme farmu zbourat.
- Musím jít. Ahoj. - Haló?
- Ahoj. - Ahoj.
Myslím, že musíš... Jo, zatlačit. Tamhle...
Přijdeš?
Jo, dobře. Přijdu.
Jak je, lidi?
Svatá Panno, snědli jsme tolik manga, že nás bude bolet břicho.
- Slušná párty, co? - Jo!
Paulo, mám tě rád, princezno.
A je to tady.
Chci říct pár slov o mém skvělém příteli.
Příteli, co se o nás všechny stará.
Juan se rozvášnil.
Musím ti něco říct.
- Jo? - Jestli máš chvilku...
- Jasně. - Alexi?
- Alex! - Alex!
Napřed se musím ztrapnit.
- Nevadí. - Alex!
- Pak to probereme. - Jo.
- Dej si pivo. - Jasně.
Alex!
Do toho, Alexi!
- Alex! - Alex!
Jsem moc rád, že jste tady. A jsem si jistý...
že Ría, Manuel a Mari...
by si to moc užili.
Hlavně Mari by si vychutnala moji děsnou španělštinu.
Radši přejdu do angličtiny.
Každý rok oslavujeme vaši dřinu, úrodu
a tuhle výjimečnou komunitu.
Lidi pořád něco hledají.
Něco většího, lepšího.
Sám jsem býval takovej.
Hledal jsem štěstí na špatných místech.
Jako ty.
Štěstí je rodina.
Všichni jednu máme,
ale lidi, se kterýma se rozhodneme trávit čas,
vedle kterých se rozhodneme žít,
lidi, který se rozhodnou přizpůsobit svůj život,
aby byli s náma...
...to je rodina.
Tahle komunita je moje rodina.
A vím, že tohle místo ji drží při životě.
A udělám, co bude v mých silách, aby to tak zůstalo. To vám slibuju.
Tak jo, jdeme slavit. Jak se to říká? „Celebramos“?
- Celebramos! - Celebramos!
Můžu si dát pivo?
Děkuju.
Pivo, prosím.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Co jsi... - Co...
- Ty první. - Líbil se mi tvůj proslov.
Díky.
Nemyslel jsem to tak.
Co jsi mi chtěla?
Ale nic. Nebylo to důležitý.
Ty fakt neumíš španělsky? Nepochytil jsi to?
Mně přijde, že je moje španělština super.
Teď jsem tak mluvil.
Myslím, že mluvím slušně.
- Ahoj. - Ahoj, krasavice! Musím...
Jasně.
Ty mi nevěříš!
Věřím! Vyletíš nahoru.
Jo!
Pilotka záchranný služby!
Haló? Co se děje?
Běžím.
- Ahoj. - Ahoj. Co se děje?
- Je v pohodě. Holky se trochu... - Jo?
- Spíš přebraly. - Ukaž se mi, zlato.
- Je v pohodě. - Jsi dobrá?
- Máš něco na obličeji. - No teda. Pojď nahoru.
- Máš ji? - Tak pojď nahoru. Vyspíš se z toho.
- Nemůžu... - Ne, vstávej, zlato.
- Dobře. - Chyť ji.
- Jasně. Kam s ní? - Nahoru.
Tak jo.
Pozor na hlavu. Jsou to tyhle dveře.
Dobře.
- Tady. - Držíš ji?
Jo. Tady, zlato.
Sundáme ti boty. A je to.
Díky.
Dáš si víno?
Jo, rád.
- Byly v letadle? - Jo. Ale...
Byly v letadle?
- Jo, v letadle. - Ve skutečným letadle?
- Jo, v malým. - Ne!
- Jo. - V malým letadle?
Ale nebyly... Nechystaly se vzlétnout.
- Byl to Paulin nápad. - Nebyl.
- Přísahám... - Určitě to vymyslela moje...
- Ne. - Určitě!
Poslyš. Paula to tají, ale chce se stát pilotkou.
Takže to byla Paula.
Dobře.
- Pořád pochybuju. - Řekla mi o svým projektu.
S jakým?
O tom z přijímaček, s kterým neuspěla.
Řekla ti o tom?
Jo, a asi by to podala líp,
nemít v sobě půlku flašky rumu...
- To rozhodně. - Ale je to bedna.
Není divu, že jsi na ni pyšná.
Mně nic říct nechtěla.
Myslím o tom projektu. Vůbec nic nevím, ale...
...ani jsem se neptala.
- A co ty? - Co já?
- Co chceš? - Já?
O čem sníš? To by mě zajímalo.
O tom jsem nepřemýšlel od...
Od toho požáru?
Pamatuju si, jak...
Měl jsem pocit...
že mě život o všechno připravil.
Všechno, co jsem měl, co jsem miloval,
v co jsem věřil,
jsem ve zlomku vteřiny ztratil.
Ale pak jsem se podíval na Paulu.
Tu krásnou holčičku, která...
Přišla o všechno.
A tak jsem prostě...
Začal jsem opravovat farmu a přitom ji vychovával.
A čas plynul...
...a teď jsme tady.
Máš vůbec rád manga?
Ne. Jsou moc sladký.
- Jsou moc sladký. - Strašně sladký.
Lærke?
JOAN ZEUTHENOVÁ ZMEŠKANÉ VOLÁNÍ
CO NÁŠ PLÁN? PŘESVĚDČILA JSI HO K PRODEJI?
Můžu si dneska udělat volno.
Co zajít na trh, jak jsi navrhoval?
Chceš?
Přišla ti zpráva.
Takže to byl tvůj plán?
Nevěděla jsem, jak ti to říct.
Chápu, proč se ti Agnes nerada svěřuje.
Vyřiď jí, že je u nás vždycky vítaná.
Šťastnou cestu.
Mami?
Ahoj, zlato.
Jsi v pohodě?
Všichni děláme hlouposti, když se nám někdo líbí.
- Přiznej, že se ti líbí. - Ne...
- Řekni to. Musíš. - Přestaň.
Ty musíš mít pořád všechno pod kontrolou.
Nejde o to, jestli se mi líbí.
Tak o co teda?
Nejsem materiál na vztahy.
Je lepší se mi vyhnout.
Nikoho šťastným neudělám.
Viděla jsem to.
Vypadá dost šťastně.
Jo.
A jestli někdo umí řešit problémy, jsi to ty.
A víš to.
A tak jako tak...
Vzalas mě na jednu z nejlepších dovolených v mým životě.
A rozhodně jsi mi udělala radost.
Hola.
Promiňte?
Ne, zapomeňte na to!
Ne, to je moje místo. Máte na něm tašku.
Díky.
- Moc díky. - Jasně.
- Zdravím. - Dobrej.
- Neměla jste dítě? - Cože?
Neměla jste s sebou dítě?
No jo. Zůstal s tátou ve Španělsku.
Napůl Španěl, napůl Dán.
- Zajímavý. - Jo, může to fungovat.
- Co je to s tebou? - Nic.
Nepřijde mi. Nechceš si odpočinout? Od rána ses nezastavil.
Odpovíš mi?
Alexi, musíš si odpočinout.
Do hajzlu!
Alexi!
Když ses ptala...
...jestli nejsem unavenej...
Jak pořád jenom bojujeme...
Jo.
A?
Mluvilas o mně, nebo o sobě?
Jasně že o tobě. Podívej se na sebe. Seš strhanej.
Dobře.
Vzpomínám si, když s náma ještě byla Mari,
jak jsi nezavřela pusu o lítání.
O letecký škole.
Jo.
Ale...
jsem šťastná tady, takže...
Víš?
A ty?
Jo, jsem.
Půjdu...
- Dám si oběd. - Dobře.
- Jo? - Dobře.
Ahoj.
- Co se děje? - Poslala je rada.
- Myslím, že jsme to zmákly. - Vždyť neprodal.
Ráno poslal podepsanou smlouvu.
Nevím, cos udělala, ale jsem nadšená. Podepsal.
Doladíme zbytek dokumentů a pofrčíš zpátky do Málagy.
Do pár týdnů to uzavřeme. Pak nasedneš do letadla,
zbouráš to tam, postavíš a vybavíš hotel, vyškolíš personál a otevřeš.
Jasně.
Už musím.
Ale...
Dobře...
VOLALA JSEM. PSALA.
OVZI SE. ŠPATNĚ SIS TO VYLOŽIL.
VYSVĚTLÍM TI TO. BYLA TO KRÁSNÁ NOC. OMLOUVÁM SE.
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj.
Četl jsem formuláře. Jsou bezchybný.
Všechno je, jak má být. Nemůžeme rozporovat jedinou věc.
- Můžu? - Jasně.
Kde jsem to byl?
Mluvil jsem s bankou a tvůj kamarád dluží 4,9 milionu korun.
Takže pokud ty peníze nevykouzlí,
může se s farmou rozloučit.
Jo... Víc ti k tomu asi neřeknu.
- Díky za snahu. - Jasně, rádo se stalo.
Jak se má?
- Asi jí chybíš. - Ale.
To spíš Málaga.
Já myslím, že ty taky.
Vždycky jsi tak sípal?
Co?
- Sípeš. - Co?
- Nech toho. Je to otravný. - Nemůžu přestat dýchat.
- Dýchám normálně. - Sípeš.
Dobře. Poslouchej. Pořádáme...
oslavu...
s odhalením pohlaví.
Co že pořádáš?
- Pořádáme oslavu... - Co?
...s odhalením pohlaví.
Je to oslava miminka.
Oslava s odhalením pohlaví? Jako vážně?
- Vivi na tom trvá. - Fakt?
- Jo. Přijdeš? - Ne!
- Ani kvůli Agnes? - Ne.
Kvůli Agnes a mně? Jen na otočku?
Děkuju.
Poznám to. Díky. Můžu si vzít tu láhev?
To kvůli Vivi. Bylo by fajn, kdyby si jednou dala aspoň skleničku.
Ber.
Díky.
Mimochodem, do 14 dnů může od smlouvy odstoupit.
Dobře? Měj se.
Díky za pomoc.
Přijď.
POMŮŽEME S PRODEJEM DOMU I VÁM? ODHAD CENY ZDARMA
...dva, jedna!
To bylo super. Další holka.
Paráda!
Pusťte se do jídla...
Špehuješ mě?
Ne, to ne.
To je tvůj projekt?
Jo, to je ono.
- O co v něm jde? - Nemusíš se ptát.
Zajímá mě to.
- „Tiny domy“ znáš, ne? - Jo.
Takže... každej má vlastní dům.
A dělíte se o velký výdaje, jako jsou...
solární panely, čerpadla nebo větrníky, podle toho, kde bydlíš.
To samý s vodou a vytápěním.
Domy jsou samozřejmě postavený z biogenních materiálů.
Nejlíp z regeneračních.
Stěny jsou z udusaný jílový hlíny
a izolovaný mořskou trávou. Na střechách jsou šindele
z dřevěných odřezků, aby působily dynamicky, byly ekologický a...
Co?
Zní to skvěle.
Jsi dobrá.
Díky. Pověz to fakultě architektury.
Ať si naserou.
Jo. Srát na ně.
Mluvilas s Paulou?
- Jo. Psaly jsme si. - Fakt?
- A tys mluvila s Alexem? - Ne.
Ne.
Mají tam špatnej signál.
Zavolej mu.
Dole je dort.
Jasně. Hned přijdu.
- Agnes! - Jo?
Vrať se, prosím.
Co je?
Sbal si kufry.
Jsi blbá?
Jo, asi.
- Postavíme to bez tebe. - Žádnej hotel tam nepostavíte.
Možná někde jinde, ale...
- Ne na týhle plantáži. - Co s tím naděláš?
- Podepsal nám smlouvu. - Ale má 14 dní na odstoupení.
Dobře.
- Aha. Takže to chceš zastavit? - Vím, že to asi nechápeš.
Jsem ti za všechno vděčná.
Moc mě to mrzí, ale musí to tak být.
Musím to udělat.
Máš padáka.
Jo.
Kurva!
Jak to jde?
Dobrý. Co ty?
Ty bláho!
Tys přijela!
Tak ráda tě vidím.
- Co tu děláš? - Můžeme si promluvit?
- Není o čem. - Pět minut a nechám tě být.
Musím sklízet. A nemáme se o čem bavit, jasný?
Fajn.
Myslíš, že jsou v pohodě?
Jo.
Usmíří se.
Dobře.
- Ten je... obranej? - Jo.
- Hotovo? - Jo.
- Už si promluvíme? - Musíme ty bedny odvézt.
Pomoz mi. Díky.
No tak.
- Jen tu sedíme, tak poslouchej. - Pracuju.
Není to inzulín, ale mango. Vyslechneš mě, prosím?
- Co... - Je těžký...
Tak povídej!
Je těžký se omluvit, když na tebe musím křičet.
Ale mrzí mě to!
Omlouvám se. Nevyšlo to. Snažila jsem se, ale zvrtlo se to.
Náhodou se ti zadařilo. Máš, cos chtěla.
Koupilas to tady, postavíš ten svůj hotel. Můžeš slavit.
Proč jsi tady?
Kvůli tobě.
Jsem tu kvůli tobě.
Weltzeru nic prodávat nemusíš.
- Co? - Prodala jsem svůj byt a něco si půjčila.
Vlastně celkem dost peněz. Menší jmění.
Prodalas byt?
Jo.
Máš obří dluh.
Jo.
Žádný úspory?
Ne.
Co budeš dělat?
O 12 MĚSÍCŮ POZDĚJI
Kámo!
Jsem na tebe pyšnej.
Dokázala jsem to!
První den letecký školy.
Hurá!
Paráda, holka!
- Nádhera. - Ahoj.
Ahoj, holka!
Bylo to dobrý?
Skvělý!
Vypadá to dobře, co?
Vypadá to skvěle.
Jsi pyšnej?
Jo. A jak.
- Ty brečíš? - Co?
- Brečíš? - Jestli brečím? Ani náhodou!
Samou pýchou nám pláčeš?
- Ani trošku? - Ne.
Ukaž.
- Máš mokrý oči... - To je pot.
- Pot z očí... - Potím se...
Podívej, cos dokázala. Jsem na tebe tak pyšná!
Daly jsme to!
Pane jo!
- Mám něco na srdci. - Co?
Mangonádu škrtáme. Nikdo to nechápe!
Když to vysvětlíš, tak jo. Limonáda, mangonáda.
- Ale... - A přidáme avokádu.
- Cože? - Avokádu.
Z avokáda. Budeme dělat limonádu, mangonádu a avokádu.
Dobrej nápad, ne?
Jen přes mou mrtvolu.
Překlad titulků: Anna Farrow