Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
МАНГО
- Усе гаразд? - Віддаси це в хімчистку?
- Звісно. - Дякую.
Ласкаво просимо. Дякую, що прийшли.
Неймовірно. Дякую.
Дай гляну.
Вийшло! Ти геній.
Дякую.
Ніяких соняшників. І розставте квіти на столах.
- Кухня готова. - Дякую.
- Так! - Дякую.
Проблема з розбризкувачем. Майстри вже їдуть.
- Коли будуть? - П'ять хвилин.
- Навіси розкрили. - Добре.
- Гарно. - Правда?
Неймовірно.
- Цей якийсь кривий. - Великий?
- Так. - Ні.
Усе ідеально. Відкриття пройде бездоганно.
Боже, там шефиня.
Ага.
- Змий до приходу важливих гостей. - Звісно. Усе зроблю.
Я намагаюся кинути курити.
- Сідай. - Ні, скоро сходитимуться гості.
Ми поставили стіну для селфі. Це займе їх на годину. Сідай.
Добре.
Я хочу з тобою поговорити. Слухай.
Поки що ми купували занедбані будівлі, ремонтували їх,
додавали наш логотип і відкривали готель. Гарно. Пишаємося.
Але ти завжди хотіла побудувати щось з нуля.
«Вельцер» нарешті погодилися, а я знайшла чудове місце.
Це в...
Малазі.
- У Малазі? - Так.
Колишня мангова ферма, власник — данець. Він збанкрутував.
Але він дуже прив'язаний до місця.
П'ять років сусіди намагалися купити ферму — безрезультатно.
Я хочу, щоб ти поїхала туди і переконала його продати ферму.
- У тебе для цього є люди. - Я хочу, щоб це зробила ти.
Це завжди була твоя мрія.
Мені потрібне місце в раді. Тож...
- Коли? - Зараз.
- Тобто «зараз»? - Зараз.
Я не можу. Я їду у відпустку з Аґнес.
- Візьми її. Побудете там тиждень. - Я обіцяла їй Борнхольм.
- Ти серйозно? - Так.
Просто... Борнхольм? Серйозно?
Вона любить Борнхольм. Я їй обіцяла.
Ну...
- Зроблю це після відпустки. - Треба зараз.
Я три роки не була у відпустці. Якщо я знову скасую...
Я хочу місце в раді. Вибори за два тижні, тож це треба зробити зараз.
А Борнхольм нікуди не дінеться. На жаль.
Їдь туди і все розвідай. Зроби те, що вмієш.
Так. Ти поїдеш туди, придумаєш круту концепцію
і збудуєш найкращий готель, який носив ім'я «Вельцер».
Це ж твоя мрія, Лерке.
Жахлива погода!
Привіт.
- Як мило. Дякую. - Дякую.
- Ти нестерпна! - Вона дуже засмутилася?
Ну... не можна ж так змінювати плани.
Вона хотіла потусуватися з тобою.
Ми це й робитимемо.
Чарівно, але не зовсім правда.
Ти працюватимеш. Як ти це приховаєш?
Ти знаєш Джоан. Що було робити?
Так.
Як Віві?
- Я маю дещо тобі сказати про Віві. - Правда? Вона померла?
Вона померла, і ти хочеш повернути мене.
Ми вагітні. Вона вагітна. Ми вагітні.
Я повертаюся до шкільного інтранету. З Віві.
Так, це важко, але...
Але коли ти з молодшою...
Я не про те. Не зовсім...
- Помовч. - Так. Авжеж.
- Вона вже йде? - Так. Ти маєш знати, що вона...
Вона не вступила в архітектурний коледж.
Відповіді мали бути в серпні.
Мали бути, але лист прийшов два дні тому...
Капець! Вона мала мені подзвонити.
- Вона мала подзвонити? - Чорт!
Я мала їй подзвонити. Треба було подзвонити.
- Ти працювала. - Я дурепа!
Трохи. Не зважай. Коли захочеш зробити їй щось приємне,
бо ти дурепа і багато працюєш, захочеш її побалувати...
Це важливо. Слухай уважно. Хай там що, не сади її за кермо.
- Привіт, сонечко. - Привіт, сонце.
Добре. Гарної подорожі.
Усе буде добре.
- Вітання Віві. - Авжеж.
Ось двері. Бувайте. Гарної подорожі.
Люблю тебе.
Привіт, сонце.
«Привіт, мамо». Привіт, сонце.
- В аеропорт. - Добре.
Тато розповів про архітектурний коледж. Мені шкода.
- Подасися наступного року. - Я не хочу про це говорити.
Я думала, відповіді прийдуть у серпні, тому не дзвонила.
Ти весь відпочинок так поводитимешся?
Це не відпочинок! Я не дурна!
- Вибачте. - Але...
Я хотіла дещо попросити. Це мій син Елтон.
Він хоче побачити, як злітає літак, а наші місця біля проходу.
Ви забронювали місце біля вікна?
Ні. У нас випадкові місця.
Як шкода.
Так. Тому...
Я сподівалася, ви погодитеся помінятися місцями.
Ні, дякую. Нам так добре.
Серйозно?
Елтону лише три, і він відвідує батька в Іспанії.
Він уперше літає, тому хвилюється.
Але ми забронювали місця, тому ні. Ми забронювали й оплатили ці місця.
- Мені байдуже. - Ні, сиди.
Я сказала «ні». Це наші місця.
Не сумуй.
Йому піде на користь хоч раз почути «ні».
- Не бий мене! - Сідайте на моє місце.
- Ви впевнені? - Так.
- Дякую! - Будь ласка.
- Ви дуже люб'язні. - Так усі діти будуть задоволені.
- Авжеж! Дякую! - Будь ласка.
Подякуй дядькові.
Яка надокучлива особа.
Ти неймовірна.
Я? Це вона всім докучає. Треба було забронювати місця.
Вона не повинна просити... Я не винна, що...
Тихо!
- Вона могла купити... - Припини це...
Вона могла купити квитки.
Підкрути звук на iPad.
Може, купимо щось поїсти?
І по келиху вина?
Де ми житимемо?
У нас орендована фінка. Це... Так.
- Я знаю, що таке фінка. - Так.
Власник — данець, і Джоан домовилася, що ми зупинимося там.
- Її коханець? - Гадаю, вони шпекалися.
Фу!
- Що? - Не кажи «шпекалися».
Це ж так називається.
Власне, тут шпека...
доволі часто. Багато шпекання.
Це не моя провина. І не моє рішення.
Але так і є. Люди люблять шпекатися. Особливо тут.
Не подобається це слово?
- Шпек-шпек тут, шпек-шпек там - Припини!
Шпек у живіт...
Гидота!
Що ми робимо?
Просто дещо перевірю.
Ось так.
Що це таке?
Це...
Ну що ж.
- Треба дещо глянути. Підеш зі мною? - Ні.
Гаразд. Зараз повернуся.
Яка спека.
- Привіт! - Привіт.
Що ти тут робиш?
Що я тут роблю?
Це моя власність.
- Твоя власність? - Так.
Добре.
- Мені сказали, це занедбана мангова ферма. - Плантація.
Ясно.
Це наш дім, і плантація не занедбана.
- Так. - Так.
Чим можу допомогти?
- Спекотно, правда? - Так.
Не відмовлюся від холодного напою.
Авжеж. Сідай на диванчик. Зараз принесу.
Добре.
Коли надійде твоя черга.
Так, он там.
Гаразд. Дякую.
Добре.
Прошу.
Нічого собі.
Що?
Я ніколи не бачила стільки позицій із манго.
Це мангова плантація.
- Мангонаде. - Ні, вимовляється мангонад.
Мангонад.
Як лимонад. Але з манго замість лимонів.
Мангонад?
- Хочеш? - Так.
- Варто спробувати. Дякую. - Добре.
«Мангонад»?
Господи. Мангонаде.
Тут є Wi-Fi?
Авжеж. У нас є 6G.
Гадаю, ні. Не зважай.
Привіт. Тобі допомогти?
Вибач. Ти не знаєш, чи є тут сигнал?
Тут жахливий зв'язок.
У крамниці є телефон, якщо це важливо.
Якщо це хоч трохи важливо, візьми мій.
Як це «трохи важливо»?
Якщо хтось написав тобі якусь гидоту,
і ти хочеш написати гидоту у відповідь, поки не пізно.
Тобто це не питання життя чи смерті, але це невесело.
Ясно.
Я Паула.
Аґнес.
- Що ти тут робиш? - Гм...
Не знаю, якщо чесно. Моя мама... десь тут.
- Так. - Гаразд.
Якщо хочеш згаяти час,
я їду на південь перевірити манго. Хочеш зі мною?
- Звісно. - Ходімо.
- Звідки ти? - З Данії.
О! Алекс із Данії. Сідай у машину.
Що за Алекс?
Він був одружений з моєю сестрою.
Клас.
Дякую.
Так.
Дивно, надто солодкий і липкий, і келих...
Жахіття, але працює.
- Непогано. Я вражена. - Ого! Гаразд.
- Що? - Ніколи не чув, щоб казали комплімент...
- Це був комплімент? - Так.
І водночас
були такими грубими.
Хіба комплімент не завжди приємний?
- Правда? - Гадаю, так.
Ти косоока.
Що, пробач?
- Що? - Твої очі... Ти косоока.
Ні. І це грубо, до речі.
Так, але це чарівно. Це комплімент.
Гаразд. Смішно. Дуже смішно.
Ти з компанії «Вельцер»?
Так.
Ти даремно подолала такий довгий шлях.
Я чітко сказав, що не продаю.
Повертайся додому і продавай будиночки біля води.
- Я не агентка з нерухомості. - А схожа.
Добре.
- Ти грубий. Мені неприємно тут бути. - Що ж. Сім.
- Сім? - Сім євро за мангонад.
Без проблем. Зараз.
Ми приймаємо лише готівку.
Дивно, що тут немає клієнтів з таким обслуговуванням.
- Клієнтів багато, але решти я не маю. - Серйозно?
Так. Пошукай щось у манговій крамниці.
- Ні. - Сік з манго?
- З мене досить. - Сушене манго?
- Точно ні. - Варення з манго?
- Знаєш що? - Манговий оцет?
Твій мангонад не працює. І назва відстійна.
- Мангове пиво? - Ні, дякую.
- Чатні з манго? - Ні, дякую.
Дуже смачно.
Це капець.
Аґнес!
Господи.
Моєї дочки не було в машині, і я не можу до неї додзвонитися. Нема зв'язку.
- Твоєї дочки? - Так.
- Дівчина з літака? - Так.
- Вона доросла. - Знаю, але...
- Мабуть, кудись пішла. - Куди вона могла піти?
Чорт.
Пауло?
- Пауло, ти там? - Що?
Це Паула.
- Дівчина з тобою? - Так.
Ти маєш казати «прийом», коли закінчиш говорити. Прийом.
Поверни її, поки її мама мене не вбила.
- Без проблем, босе. П'ять хвилин. - Добре. Дякую.
- Вона поїхала покататися з Паулою. - Хто така Паула?
Паула — сім'я. Усе гаразд. Вони повертаються.
Вишукана кава лише для вишуканих гостей?
Кавомашина вже багато років простоює.
Дякую.
Не сприймай особисто, але нам більше не треба великих потворних готелів.
На щастя, ми не будуємо потворні готелі. У нас чудовий смак.
У вас тут паскудний зв'язок.
Так. І з 23:00 до 7:00 немає води.
Незручно поливати дерева.
Так. Але, на щастя, всі ваші друзі,
які побудували готелі біля води, мають воду. Цілодобово.
Для басейнів.
Ясно.
- І джакузі. - Моя дочка їде. Я її чую.
- Фонтанів. - Дякую за каву.
- Де ти була? - Поїхала покататися.
Поїхала покататися? Треба було сказати!
Тобі смішно?
Вдаєш маму?
Дуже смішно.
- Що ти робиш? - Що сталося?
Вони приїхали купити плантацію.
Ти завжди думаєш про людей найгірше.
Це правда.
Мені весь час хвилюватися, де ти?
Як хочеш.
Це через Борнхольм?
Ти мене караєш?
- Краще відвези мене в аеропорт. - Не будь дитиною.
Облиш!
Сиди.
Чорт.
Капець.
Аґнес. Чекай. Візьми ключ від фінки.
- Де вона? - На дверях написано «Каса Дона».
- У кінці вулиці. - Стільки сходів!
На Борнхольмі теж багато сходів.
І Небесна гора.
Здуріти скільки сходів.
Замовимо піцу?
Я не голодна.
Що? Замовмо. Ми не їли цілий день.
- Я не голодна. - Може, бургери?
Я іду спати.
Картоплю фрі?
Чи, може, смачну пасту?
Я йду спати! Добраніч.
ДЯКУЮ ЗА ВИНО. Я БАЧИЛА ВЛАСНІСТЬ. МОЖЕМО ПОГОВОРИТИ?
НАДІСЛАНО: ДЖОАН
ПОГОВОРИМО ЗАВТРА... ДЖОАН
ЯК ДОЛЕТІЛА? ЯЛОВИЧИНА «ВЕЛЛІНГТОН» ОТРИМАЛА П'ЯТЬ ЗІРОК. КРІСТІАН
Аґнес?
КАЛЬЄ ЕЛЬ ҐАРРАЛЬ
ПІШЛА В МІСТО, ПОБАЧИМОСЯ ПІЗНІШЕ.
P.S. БАЛКОНИ В ГОТЕЛІ КРАЩЕ РОЗМІСТИТИ В ШАХОВОМУ ПОРЯДКУ ДЛЯ РИТМУ!
Привіт. Я думала, ти кидаєш курити.
Так, кидаю. Що скажеш про це місце?
- Ферма досі працює. - Тобто?
Це мангова ферма чи плантація, як він її називає.
Ми все знесемо. Вода і електрика є? Як інтернет?
Інтернету нема, але це деталі.
Ми це виправимо. Проблема з власником. Він неприємний і відмовляється продавати.
Зосередься на меті. Познайомся з ним і переконай.
Ти це вмієш.
Так, але це займе більше часу. Він дуже...
- Ти мене чуєш чи ні? У нас є план. - Так, звичайно.
Засідання ради через 12 днів. Знайди спосіб.
- Так. - Готова, Джоан?
- Мушу йти. Дзвони, як треба. - Щось придумаю.
- Я вірю в тебе. Бувай, дорогенька. - Бувай.
Домовилися. Заберу наступного тижня.
- Звісно. До зустрічі. - До зустрічі.
Ти серйозно?
Привіт, красуне. Що таке?
Ти це серйозно?
- Нам потрібні гроші. - Але й манго потрібні.
Так, але я говорив з Ернандо, і...
Ми зможемо взяти його машини для збору врожаю.
Що?
Я не знаю. Я...
Я ніби весь час пливу проти течії.
Ти не втомлюєшся
від постійного плавання
без результату?
Перепрошую.
Ти куди?
Запросила данку на прогулянку.
- Друзяко... -«Друзяко»... Що?
Їм не можна довіряти.
- Тобі не можна довіряти. - Мені?
- Так, тобі! - Мені?
Гарна сорочка.
Дякую, сонце.
Розважся!
Косоока.
Чорт! Господи.
Привіт.
Хто це був?
Карлос і Дімітрі. Їм належить той готель.
Гарна сорочка. Чого вони хотіли?
- Чого хотіли? - Так.
Того, що й ти. Намагаються купити в мене землю останні п'ять років.
- Покажеш мені тут усе? - Показати?
- Треба збирати врожай. - Що ти робив у Копенгагені?
- Я вже казав. - Годі тобі.
Хто марнує чотири години на дорогу, щоб відхилити пропозицію?
Навіщо ти літав?
Гаразд.
На зустріч із банком щодо продовження кредиту.
- Не продовжили? - Ні.
Який борг?
Ми маємо зібрати врожай.
Не розумію.
Я чітко сказав. Це місце не продається.
І що робитимеш?
- Щось придумаю. - Ні, не придумаєш.
Думаєш, це золота жила? Ні.
Це занедбана мангова ферма.
- Плантація. - Плантація. Байдуже.
Ти винен 4,9 мільйона крон.
У тебе немає заощаджень і майна. То який план?
Я працюватиму, а ти їдеш додому — ось план.
Ясно?
Дякую, що зайшла.
Я піду сюди. Сподіваюся, не впаду з крутого схилу.
Швидка екскурсія.
Сідай.
Гарно.
Так.
Тут чарівний краєвид
і постійний північно-західний бриз, що несе аромат...
Аромат мангонаду.
Приїхали.
Авжеж. Так.
Дякую.
Це серце плантації.
Річка протікає повз будинок, а далі — вниз до полів.
Вітаю.
- Коли вони достигають? - Зараз.
Дерева цвітуть навесні у квітні, тепер плоди дозріли.
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
Щоб дерево родило, потрібно шість–десять років.
- Привіт. - Вітаю.
Ти як?
Це завжди була твоя мрія?
Так. Я мріяв про мангову плантацію у Фріхіліані з п'яти років.
Справді?
Ні, неправда.
Ким ти працював?
Я був юристом.
Юристом?
Так.
Он як. Чому припинив?
Кохання?
Непогано.
То це було кохання, а потім ви вдвох завели мангову ферму?
- Плантацію. - Плантацію.
Ні, плантація
належала її родині.
- Мені треба працювати. - Так.
- Знайдеш дорогу назад? - Серйозно?
Ліворуч, праворуч, ліворуч і вниз.
На квадроциклі?
Ні! Але там гарні краєвиди — пройдешся.
Я стільки всього хочу тобі показати. Тобі сподобається.
Тут гарно.
Я хочу побачити пляж. Так хочеться у воду в таку спеку.
У Фріхіліані немає пляжу.
Ясно.
Дуже гарно.
Знаю. Так.
Чому тебе так цікавлять будівлі?
Я завжди хотіла стати архітектором.
Круто.
Я намагалася вступити в коледж, але мене не взяли.
- Спробуєш наступного року. - Боже, як гарно.
Подобається?
Так! Дуже!
Я знаю, куди ми підемо.
Ходімо. Підберемо мого друга.
Досі тут?
Сідай.
А якщо вони співіснуватимуть?
- Хто співіснуватиме? - Мангова фе...
- Плантація. - Плантація і готель «Вельцер».
Просто... Гаразд.
Якщо ми збережемо поля, культуру і дерева,
гості готелю будуть у захваті.
Готель оживить цей район і створить нові робочі місця.
Твої працівники збережуть роботу, ти — землю, і моя компанія буде задоволена.
Вони інвестуватимуть...
- Ти знаєш, що тут немає зв'язку? - Я помітила. Просто...
- Половину дня нема електрики. - Так.
- Уночі нема води. - Ми все виправимо. Слухай...
Якщо вирішимо проблеми з інфраструктурою, це буде взаємовигідно.
Так? Більше руху, більше роботи.
Що? Це не зовсім дурня, правда?
- Догори, вниз, до центру і всередину! - Догори, вниз, до центру і всередину!
Круто. Він це вміє.
- Тобі подобається? - Так.
МАНГОВА ПЛАНТАЦІЯ АЛЕКС
ВЛАСНИКИ ЗАГИНУЛИ У СМЕРТЕЛЬНІЙ ПОЖЕЖІ
МІСЦЕВУ МАНГОВУ ФЕРМУ ЗНИЩИЛА ПОЖЕЖА — ОБОЄ ВЛАСНИКІВ ЗАГИНУЛИ
ДАНЕЦЬ РЯТУЄ ДІВЧИНКУ З ВОГНЮ. ВИЖИЛО ЛИШЕ ДВОЄ.
- Перш ніж ти кричатимеш, я... - Хочеш?
Смачно?
Так.
Як минув день?
Дуже добре... власне.
- Справді? - Справді.
Паула познайомила мене з друзями. А потім ми поїхали в аквапарк.
- Не як діти. Радше... - Ні. Не як діти.
Власне, це було по-дитячому.
- Звучить чудово, сонечко. - Так і було.
- А ти? - Я знову ходила на плантацію.
Ноги болять.
- Навіщо? - Щоб якось це вирішити.
- І побудувати готель «Вельцер». - Ясно.
- Я бачила креслення. - Дякую за відгук.
Прошу.
Але сумніваюся, що ти змусиш їх піти.
Так.
- Нас запросили на вечірку. - Ні.
Закладаюся, це мангова вечірка.
Гадаю, так.
Клята мангова вечірка.
Вибач, я не знала, що тобі відмовили.
- У дупу. Байдуже. - Ні.
Це дрібниці.
Це не дрібниці. Останнім часом багато що відбувається.
Так.
- Що? - Нічого.
Ні, кажи. Що?
Багато що відбувається?
За останні 18 років чи як?
Пам'ятаєш дідуся і бабусю?
Татових маму й тата? Так.
Так. Батьків твого тата, не моїх.
Знаєш, що я отримала на дев'ятиріччя?
Записку, що вони поїхали в Мюнхен,
залишають мене на сусідів і повернуться по мене через тиждень.
Ну, це не... Це не виправдання. Я лише хочу сказати, що я...
Твій тато таке любить.
І йому це вдається. Він чудово вміє...
Різдво, ланч-бокси, домашнє завдання. І його батьки...
Коли я тебе забирала, я думала, що відриваю тебе від справжньої родини
і веду в жалюгідну квартиру, де ти будеш за ним плакати.
- То це я винна? - Ні. Не винна.
Я просто кажу, що в тебе було все в домі тата. А в мене вдома...
не було нічого.
Там була моя мама.
Так.
- Вибач. Не варто було... - Ні, не вибачайся.
- Не треба було... - Ні, я розумію.
Я розумію.
Зараз вихідні. Ідеш кудись з новими друзями?
Ні, гадаю, вони... Вони втомилися і пішли додому.
- Тоді ти завжди можеш напоїти маму. - Так.
- Пауліто, допоможи. - Іду.
- Це з південного краю? - Так.
Можна використати їх для свята врожаю?
Не знаю.
Ти запросила данців?
Так, я запросила Аґнес.
- Що? - Вона тобі подобається.
- Хто? - Її мама.
Друзяко, ні!
- Так. - Ні!
Так! Я бачила тебе в новій сорочці.
- У мене була зустріч, тому я вдяг... - Звісно.
- Я не мушу пояснювати. - Ні.
- Алексе. - Що?
Я не проти.
І моя сестра теж була б не проти.
Вона б зраділа.
А якщо обидва співіснуватимуть? Мангова плантація і готель «Вельцер»?
Ми збережемо поля, дерева і культуру.
Гості готелю будуть у захваті, готель оживить район
і створить більше робочих місць для місцевих, і ми... здобудемо довіру,
поки розширюємося. Хай там як, мені потрібна твоя думка. Подзвони.
Бувай.
На що задивилася?
- Поясни. - Що?
Чому ти не підеш від Джоан?
Ти все життя заробляєш їм гроші і робиш для них усе.
- Якби ти витратила частину енергії... - Ти хотіла бути архітектором?
Чи фінансовим радником?
Я донька свого батька.
- Так. - Поговори з татом.
- Він тобі допоможе. - З чим?
З відкриттям власного бізнесу.
Я цього не хочу. Не тоді, коли йду вгору.
Припини! У тебе немає ні хлопця, ні друзів, ти не проводиш часу із сім'єю.
- Чого тобі треба? - У мене багато друзів.
Коли в тебе був хлопець?
- Коли? - Так, коли?
- Я не хочу говорити про це з тобою. - Скажи!
Коли це було?
- Тато. - Так, угу, тато.
Так. Телефон дзвонить.
Шкода.
Не хочу бути стервом. Я лише кажу...
Руки мокрі. Я не можу.
У мене є друзі.
Привіт, Пауло.
Так! Я прийду. Думаю, мама теж прийде.
- Ні, я не піду. - Так, вона прийде.
Хочеш за кермо?
Справді?
Так.
Не розумію, чому тато не дозволяє. Я лише двічі розбила його машину.
- І мене довічно дискваліфікують. - Я здам назад.
- Я знаю, як здавати назад. - Я сама.
- Припини. - Дуже добре.
- Забери руку. - Добре.
- Залишайся у своїй смузі. - Я у своїй!
Так, але ще трохи посунься.
- Але я в... - Ось так. Добре.
Я косоока?
- Що? - Я косоока?
Подивися на мене.
Що ти робиш?
Навчися їздити!
- Можеш сісти за кермо? - Усе добре. Дивися вперед.
- Дивлюся. - Дивись на дорогу.
Якщо зможеш їздити тут, їздитимеш де завгодно.
- Привіт! - Привіт!
Я така рада, що ти прийшла.
Аякже!
- Як справи? Добре? - Так, усе добре.
- Привіт. - Привіт.
Як ви?
- Привіт. - Ідете?
- Ні, мені треба додому, але... - Прошу!
Мушу відповісти, передавай привіт. Розважтеся. Бувайте.
- Ходімо. - Привіт, Джоан.
Тут неймовірно.
Поганий зв'язок. Сяду в машину.
Що ти там казала?
Я прослухала твоє повідомлення. Що відбувається?
Роби, як домовлялися.
Забудь про місцеву громаду і мангові плантації.
Скоро засідання ради, і провалу бути не може.
Ти мала переконати його підписати...
Спробуй бути відкритою до... Може, вдасться...
Уклади угоду, щоб ми могли знести мангову ферму.
- Мені треба йти. Бувай. - Привіт.
- Привіт.
Гадаю... Так, натисни. Це...
Ідеш?
Добре. Так, іду.
Боже, яка спека.
Як життя, народ?
Свята Маріє, ми з'їли стільки манго, що нас знудить!
- Оце так свято! - Так!
Пауло, я люблю тебе, красуне.
І ми починаємо.
Я хочу поговорити про мого чудового друга.
Друга, який дбає про всіх нас.
Хуан уже виголошує промову.
- Я мушу тобі дещо сказати. - Що?
Якщо маєш хвилинку...
- Звісно. - Алексе!
- Алекс! Алекс!
Мушу йти і виставити себе посміховиськом.
- Без проблем. - Алекс!
- Поговоримо потім. - Так.
- Випий пива. - Звісно.
Алекс!
Так, Алексе!
- Алекс! - Алекс!
Мені дуже приємно, що ви всі тут. І я впевнений...
Ріа, Мануель і Марі
це б дуже сподобалося.
Особливо Марі сподобалася б моя незграбна іспанська.
Я говоритиму англійською.
Щороку ми вшановуємо вашу важку працю, урожай
і цю особливу громаду.
Люди завжди щось шукають.
Щось більше, яскравіше.
Знаю, я теж був таким.
Шукав щастя не в тих місцях.
Ти?
Сім'я — це щастя.
Нам усім вона дана,
але люди, з якими ми проводимо час,
люди, поруч із якими ми щодня,
люди, які вирішили змінити напрямок їхнього життя,
щоб бути з нами...
це сім'я.
Ця громада — моя сім'я.
Я знаю, як це місце допомагає громаді виживати.
І я зроблю все, що в моїх силах, щоб так і було. Я обіцяю.
Гаразд, святкуймо. Як сказати? «Селебрамос»?
- Селебрамос! - Селебрамос!
Можна мені пива?
Дякую.
Пиво, будь ласка.
- Будьмо. - Будьмо.
- Що ти... - Що...
- Ти перша. - Мені сподобалася твоя промова.
Дякую.
Насправді я так не думаю.
Що ти хотіла сказати?
Нічого. Це неважливо.
Ти справді не знаєш іспанської? Так і не вивчив?
Як на мене, це була достойна іспанська...
Я щойно говорив.
Гадаю, я добре розмовляю.
- Привіт. - Привіт, красуне! Я мушу...
Так, звичайно.
Ти мені не віриш!
Я тобі вірю! Ти злітаєш.
Так!
Пілот-рятівник!
Алло. Що таке?
Іду.
- Привіт. - Привіт. Що сталося?
- Вона в порядку. Дівчата були... - Так?
- Вони трохи перебрали. - Дай подивлюся.
- Вона в нормі. - Усе добре?
- У тебе щось на обличчі. - Ого. Ходімо нагору!
- Тримаєш? - Ну ж бо. Ходімо. Тобі треба поспати.
- Не можу... - Ні, вставай, сонечко!
- Гаразд. - Тримаєш?
- Так. Куди її? - Нагору.
- Гаразд. - Обережно на голову. Ті двері.
Добре.
- Ось так. - Тримаєш?
Так. Ось так, сонечко.
Треба роззутися. Ось так.
Дякую.
По келиху вина?
Так, будь ласка.
- Вони були в літаку? - Так. Але...
Вони були в літаку?
Так, були в літаку.
Справжньому?
- Так. Маленькому. - Ні!
- Так. - Маленький літак?
Вони не... Вони не збиралися злітати.
- Це точно була ідея Паули. - Ні.
- Чесно... - Закладаюся, це все моя...
- Ні. - Безумовно!
Слухай. Паула думає, що це секрет, але вона хоче стати пілотом.
Тому це була Паула.
Добре.
- Сумніваюся. - Вона розповіла про свій проєкт.
Проєкт?
Так. Той, що із заявки, яку відхилили.
Вона тобі розказала?
Так. Мабуть, було б більше сенсу,
якби вона не випила пів пляшки рому...
- Так, мабуть. - Але вона розумна. Дуже розумна.
Не дивно, що ти нею пишаєшся.
Вона мені нічого не казала.
Я нічого не знаю про проєкт, але я...
я не питала.
- А ти? - Я?
- Чого ти хочеш? - Я?
Яка твоя мрія? Це серйозне питання.
Я не думав про це, відколи...
Після пожежі?
Я пам'ятаю, що...
Мені здавалося...
що в мене забрали все.
Усе, що я мав, усе, що любив,
усе, у що вірив,
забрали від мене за секунду.
Але потім я подивився на Паулу.
Цю маленьку чарівну дівчинку, яка...
Вона втратила все.
Тож я просто...
Я почав відбудовувати плантацію і дбати про неї.
Час минав...
І ось ми тут.
Ти взагалі любиш манго?
Ні, вони надто солодкі.
- Вони надто солодкі. - Надто солодкі.
Лерке?
ДЖОАН ЦОЙТЕН ПРОПУЩЕНИЙ ВИКЛИК
НАШ ПЛАН ПРАЦЮЄ? ТИ ВМОВИЛА ЙОГО ПІДПИСАТИ?
Думаю, я візьму вихідний.
Може, сходимо на ринок, як ти пропонував?
Якщо хочеш.
Тобі повідомлення.
Це й був твій план?
Я не знала, як тобі сказати.
Я розумію, чому Аґнес важко ділитися з тобою.
Перекажи, що їй завжди в нас раді.
Гарно долетіти.
Мамо?
Привіт, сонце.
Ти в нормі?
Ми всі робимо дурниці, коли нам хтось подобається.
- Визнай, він тобі подобається. - Ні.
- Скажи. Ти маєш це зробити. - Припини.
Ти завжди мусиш усе контролювати.
Річ не в тому, чи він мені подобається.
Тоді в чому?
Я не створена для стосунків.
Мене треба уникати.
Я не роблю людей щасливими.
Я бачила.
Він дуже щасливий.
Так.
І якщо хтось може вирішити проблеми, то це ти.
І ти це знаєш.
І хай там що...
ти подарувала мені один з найкращих відпочинків.
І ти точно зробила мене щасливою.
Вітаю.
Перепрошую.
Ні, забудьте!
Ні, це моє місце, а ваша сумка на моєму місці.
Дякую.
- Дуже дякую. - Прошу.
- Привіт. - Привіт.
- У вас же була дитина. - Що?
У вас була дитина.
Так. Він з татом в Іспанії.
Напів іспанець, напів данець.
- Цікаво. - Так. Це нам під силу.
- Що з тобою? - Нічого.
Не схоже. Відпочинь. Ти весь ранок працюєш.
Поговори зі мною.
Алексе, тобі треба відпочити!
Чорт!
Алексе!
Алексе.
Коли ти питаєш...
про втому,
виснаження, постійну боротьбу...
Так.
І?
Ти про мене чи про себе?
Про тебе, очевидно. Поглянь на себе, ти дуже старий.
Гаразд.
Пам'ятаю, коли Марі була з нами.
Ти завжди говорила про польоти.
Школу пілотів.
Так.
Але...
Мені й тут добре, тому...
Розумієш?
А тобі?
Так, звичайно.
Я піду...
- Пообідаю. - Гаразд.
- Гаразд? - Гаразд.
Привіт, лялечко.
- Що таке? - Їх прислала рада.
- Гадаю, нам вдалося. - Але він не підписав.
Я отримала контракт уранці.
Не знаю, що ти зробила. Це неймовірно. Він підписав.
Потрібно ще кілька документів, а тоді знову Малага.
Усе вирішиться за кілька тижнів, а потім ти помчиш туди,
усе зруйнуєш, збудуєш, прикрасиш, навчиш персонал і відкриєшся.
Так.
Я мушу йти.
Але...
Гаразд.
Я ДЗВОНИЛА. ЗАЛИШИЛА ПОВІДОМЛЕННЯ.
ПОДЗВОНИ. ЦЕ НЕПОРОЗУМІННЯ...
ДОЗВОЛЬ ПОЯСНИТИ. НІЧ БУЛА ЧУДОВА. ВИБАЧ.
- Привіт. - Привіт.
Привіт.
Я переглянув документи. Бездоганно.
Усе за правилами. Нема за що зачепитися.
- Можна? - Звісно.
Про що я?
Я говорив з банком, твій друг винен 4,9 мільйона крон.
Якщо він не дістане гроші, у нього мало шансів зберегти ферму.
Так... Я вже казав. Це все.
- Дякую, що спробував. - Звісно. Прошу.
Як вона?
- Сумує за тобою. - Ні.
Мабуть, сумує за Малагою.
Так, це теж. Гадаю, вона і за тобою сумує.
Ти завжди так важко дихав?
Що?
- Ти важко дихаєш. - Що?
- Припини. Це дратує. - Я не можу припинити дихати.
- Я нормально дихаю. - Ти хрипиш.
Гаразд. Слухай. У нас...
гендер...
паті.
Що у вас?
- У нас... - Що?
Гендер-паті.
Дитяче свято... здається.
Гендер-паті? Дитяче свято? Справді?
- Віві дуже хоче. - Правда?
- Так. Прийдеш? - Ні!
- Заради Аґнес. - Ні.
Заради Аґнес і заради мене, ненадовго.
Дякую.
Зрозуміло. Дякую. Можна взяти пляшку?
Це все Віві. Було б чудово, якби вона бодай келих випила.
Бери.
Дякую.
До речі, у нього є 14 днів, щоб відкликати угоду.
До зустрічі.
- Дякую за допомогу. - Гендер-паті.
ВАШ БУДИНОК ТЕЖ ПРОДАТИ? БЕЗКОШТОВНА ОЦІНКА — ПРОДАНО!
...два, один!
Чудово. Ще одна дівчинка.
Круто.
Прошу, налітайте...
Шпигуєш?
Ні. Я...
Це твій проєкт?
Так.
Мій.
- Як це працює? - Ти не мусиш питати.
Але я хочу знати.
- Чула про маленькі будинки? - Так.
У кожного своє господарство.
І ви ділите великі витрати, наприклад...
сонячні панелі, геотермальне опалення чи вітряне, залежно від того, де живеш.
Спільне водопостачання та опалення.
Будинки, звісно, збудовані з біогенних матеріалів.
Бажано регенерованих.
Стіни із втрамбованого глиняного ґрунту,
ізольовані морською травою, а ґонтові дахи
зроблені з дерев'яної стружки, щоб були динамічні та екологічно чисті, і...
Що?
Це чудова ідея.
І твоя.
Дякую. Скажи це архітектурному коледжу.
У дупу коледж.
Так. У дупу.
Ти говорила з Паулою?
- Так. Ми переписуємося. - Так?
- А ти говорила з Алексом? - Ні.
Мабуть, зв'язок поганий.
Подзвони йому.
Торт подали.
Так. Зараз прийду.
Аґнес!
Що?
Піднімися.
Що таке?
Збирайся.
Ти здуріла?
Так, можливо.
- Ми збудуємо без тебе. - Ви не збудуєте той готель.
Може, деінде, але...
не на плантації.
І що ти зробиш?
- Він підписав контракт. - Але в нього є 14 днів, щоб скасувати.
Добре.
Хочеш це зупинити?
Ти не мусиш розуміти.
Я вдячна за все.
Вибач, але так має бути.
Я мушу.
Тебе звільнено.
Так.
Чорт!
Як справи?
Добре, а в тебе?
Божечко!
Ти приїхала!
Рада тебе бачити.
- Що ти тут робиш? - Можемо поговорити?
- Нам нема про що говорити. - П'ять хвилин, і я дам тобі спокій.
Я маю зібрати врожай. І нам нема про що говорити. Ясно?
Добре.
З ними все добре?
Так.
Усе буде добре.
Гаразд.
Це типу все?
Так.
- Ми закінчили? - Так.
- Може, поговоримо? - Треба ще перенести ящики.
Допоможи.
Дякую.
Ну ж бо.
- Ми просто стоїмо. Вислухай мене. - Я працюю.
Це не інсулін, а манго. Просто послухай.
- Що... - Це складно...
Тоді кажи!
Важко вибачатися, коли я на тебе кричу.
Але мені шкода!
Вибач, що так повелася. Я намагалася, але все пішло шкереберть.
Ти чудово впоралася.
Отримала, що хотіла.
Купили це місце. Збудуєте свій готель. Ідеально.
Навіщо ти тут?
Через тебе.
Я тут через тебе.
Не продавай плантацію.
- Що? - Я продала свою квартиру і позичила гроші.
Багато грошей.
Забагато грошей.
Ти продала квартиру?
Так.
У тебе великі борги.
Так.
У тебе немає майна?
Ні.
То який план?
12 МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
Друзяко!
Я пишаюся тобою.
Я це зробила!
Перший день у школі пілотів.
Ура!
Молодець, дівчинко!
- Чудово. - Привіт.
Привіт, дівчино.
Усе добре?
Дуже добре!
На вигляд непогано.
Маєш гарний вигляд.
Ти пишаєшся?
Так. Дуже.
- Ти плачеш? - Що?
- Ти плачеш? - Плачу? Ні!
Ти так пишаєшся, що плачеш?
- Трохи? - Ні.
Дай-но гляну.
- Вологі очі... - Це піт.
- Піт під очима... - Я пітнію...
Глянь на себе. Поглянь, що ти зробила. Я так пишаюся!
Ми це зробили!
Боже мій!
- Нам треба дещо обговорити. - Слухаю.
Мангонаду не буде в меню. Ніхто не зрозуміє!
Усі зрозуміють, коли поясниш. Лимонад, мангонад.
- Але... - Ще додамо авокад.
- Що? Ні. - Авокад.
З авокадо. Буде лимонад, мангонад, авокад. Ого!
Хіба не чудова ідея?
Цього ніколи не буде!
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин