Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
РАЙОН МАСАКА, УГАНДА
Готові? Трохи заждіть.
Спробуймо ще раз.
Ми разом?
Скажіть собі, що ви це зможете!
Скажіть: «Я можу!»
Усі сюди! Хто останній - тухле яйце!
Покажіть усім.
Починаймо!
Тепер униз!
Музика змушує забути всі всі стреси й проблеми.
«Діти Масаки»
зуміли надихнути й змінити своє село
через музику.
Але коли чуєш їхні історії,
ти зрозумієш, що це діти, яким світ не давав надії.
- Ми зірки Африки! - Ми зірки!
ДІТИ МАСАКИ: РИТМ ДУШІ
«Африканські діти Масаки» - це дім для угандійських дітей, які осиротіли,
живуть на вулиці, або чиї сім'ї не можуть піклуватися про них.
Ми танцюватимемо!
- Станцюємо цю. - Починаємо!
Один, два, три!
І ми танцюємо!
Наш проєкт «Африканські діти Масаки»
має змінити життя дітей у гетто й на вулиці.
Тих, кому потрібна наша допомога.
Ми кажемо, що ми амбасадори для дітей у гетто й на вулицях.
Ми робимо це танцями.
Ми робимо це за допомогою співу.
Ми робимо це через музику.
Егей!
Я маю настрій!
Настрій танцювати!
Я маю настрій!
Гайда танцювати! Танцюй! Щодуху! Весело мені!
Я в настрої!
Егей!
Гайда танцювати!
Егей! Гайда танцювати!
Гайда веселитися!
Егей! Гайда танцювати!
Нам радісно бачити, як змінюється життя цих дітей.
У регіоні Масака найвищий показник інфікування ВІЛ в Уганді.
Приблизно половина дітей віком до 15 років
утратили одного чи обох батьків.
Багато дітей помирає на вулицях.
Дуже багато дітей піддаються насильству. Ми не бачимо їх і навіть не знаємо.
Я сам жив на вулиці.
Я знаю, як це.
Мама вмерла, коли я був малим.
Цей шрам на моєму обличчі
збоку на голові -
він від моєї мачухи.
Я вирішив піти звідти, щоб не померти вдома.
Життя на вулиці було непростим.
Удень ми збирали брухт і продавали, щоб купити їжу.
Усіх, хто збирав брухт у Катве,
вважали злодюжками й били.
Мене дуже мучила ця ситуація.
Але коли я думав покінчити із життям…
я бачив свою маму, яка питала, чому я хочу вбити себе.
Проте в мене була пісня, яку я співав собі.
Я в біді Я хвилі відчуваю. Я страждаю
Мама покинула мене
Та пісня зміцнювала моє серце, і я відчував, що цьому настане кінець.
Деякий час я продавав одяг.
Я накопичив певну суму й відкрив перукарню.
Але мене непокоїли діти, яких я бачив у селі.
Це відчуття змусило мене
щось робити, аби допомогти дітям у складних ситуаціях.
- Нам потрібна одна людина. - Станьте в ряд отут.
Раз, два, три, заходь!
Я познайомилась із Сууною у 2011 році.
Іди сюди. Ходи.
Гаразд, ось.
Знаєте, моя дочка любить мене більше, ніж Мадіну.
Це дратує Мадіну.
Коли ми познайомилися, ми гуляли
у веселих місцях для тусовок. Я любила музику.
Я любила дві речі: бути диджейкою
і дбати про дітей.
Він любив дітей, як і я, і тому ми так поладнали.
Тоді я ще був гоноровим.
Я мав гоноровий стиль життя, але був таким жебраком.
Сууна був із вулиць, і мої батьки не хотіли, щоб я була з ним.
Казали: «Люди з вулиць мають погане виховання.
Це погані люди».
Я ж пішла проти волі батьків, сказавши їм, що я його кохаю.
Вона почала доглядати за дітьми
бо любить те, що ми робимо, і дуже любить дітей.
Я створюю для них атмосферу любові.
Саме це робить їх сім'єю.
Через деякий час організація почала рости.
Я сів і подумав: «У мене є діти,
але що я можу зробити, щоб забезпечити їх?»
Я сидів за комп'ютером.
У пошуку спливло шоу «Америка має талант».
І я сказав, що ми теж так можемо.
То був час популярності співака Едді Кензо в Уганді.
Ми знялися в кліпі Кензо на пісню «Zigido».
Кліп став вірусним, а ми навіть і не знали.
Його почали транслювати в Масаці. Це привернуло увагу людей.
І пішла думка, що ми зв'язані з Кензо.
Кензо проводив великий концерт у Масаці.
І ми виступали з ним.
Ви всі тут?
Хочете ще?
Кензо, усі разом!
Усі разом!
Діти з Ньєндо такі розумні.
Знаєте цю пісню?
Бачите…
Це була велика перемога для нас.
Куди б ми не ходили по селу, усі казали: «Це діти Кензо».
Це почало змінювати життя дітей, яких називали хуліганами з вулиць.
Нас знову почали поважати.
Тепер тихо.
Почнемо з лівої ноги.
Вона буде попереду, а права позаду.
А руки тут.
Тоді - бум.
Мені було років вісім чи дев'ять,
коли я потрапив сюди й до гурту «Африканські діти Масаки».
Один, два, три, уперед.
Гаразд? Починаємо.
Мої батьки…
Руки вгору.
…вони померли через ВІЛ.
Добре. А далі?
Угору.
Коли я жив на вулиці,
я бачив дітей з батьками,
які сміялися, гралися
і я все думав: «А я не мав такої можливості».
- Раз, два, три. І? - Раз, два, бац.
- І бум. І що? - І бум.
- Бум. - Бум.
І бум.
- Звук. - Бум.
Поставимо звук.
Ці діти мені як брати й сестри.
Я навчаю їх танцювати й від цього щасливий.
І я кажу, що я принаймні комусь допоміг
або зробив когось щасливішим.
Енергія тіла, коли ти танцюєш,
змушує забути про весь твій біль.
ПРИВІТ З АРГЕНТИНИ ТРЕБА БІЛЬШЕ ТАКИХ ДІТЕЙ
МАЛЮКИ ТАК ЗАПРОСТО ТАНЦЮЮТЬ ДІТИ МАСАКИ - ЦЕ ЗАВЖДИ УСМІШКА
УСМІХАЮСЯ БЕЗ УПИНУ ОБОЖНЮЮ ЦИХ ДІТЕЙ
Рашидо, якого ти хочеш собі чоловіка?
Де б ти хотіла знайти його? У клубі, як я, чи…
Мені потрібен справжній друг.
А ти якого б хотіла, Набіро?
Я? Не знаю.
Я хочу вчитися, знайти роботу. У мене буде все своє до того, як одружуся.
НАБІРА
Я пережила складні ситуації, з якими часто стикаються дівчата в селі,
тому й опинилася тут.
Більшість випадків інфікування СНІДом в Уганді припадає на дітей.
Чоловіки знаходять їх на вулиці чи в скрутних обставинах,
заманюють їх грошима в обмін на секс.
Дівчатка вагітніють, можливо, навіть не розуміючи, як це стається.
Ще й інфікуються в процесі.
Тут у мене є дівчата, які вже підросли.
Як мати я маю підготувати їх,
щоб вони розуміли, як бути в безпеці в такому віці.
Я отримала корисні поради й консультації, які допомагають у житті.
Інші дівчата, які не мають батьків, чи про яких батьки не піклуються,
не мають такої можливості.
Можеш прокукурікати?
Мені запропонували роботу в школі.
Я викладав танці.
- Готові? - Так.
Тож я почав заробляти гроші.
Я не мав можливості навчатися в школі. Але старався, щоб ці діти навчалися.
Я просив стипендії, дотації,
дуже старався, щоб діти мали змогу навчатися.
Бувай, мамо.
- Бувай, тату! - Па!
Біжи! Мохамаде, біжи!
Швидше!
ПЕРЕГЛЯДИ
ДОБРОГО РАНКУ, ПРЕКРАСНІ ДІТКИ
ВИ ЧУДОВІ ХАЙ БОГ БЛАГОСЛОВИТЬ ВАС
МУЗИКА ЗМІНИЛА ЇХНІ ЖИТТЯ
ДУЖЕ МИЛІ ДІТИ, ЇХНІ ТАНЦІ ДУЖЕ ТІШАТЬ
Я ніколи не гляну назад!
Мешти взувай Шкарпетки підтягни й рушай!
До школи, мерщій! Не підемо звідти ми!
Спочатку, коли мене віддали до школи,
я не міг у це повірити.
Я думав: «Ні, це не я».
Бо я міг сидіти поряд із дітьми,
які мали багатих батьків.
І я навіть подумати не міг, що
я вивчатиму те саме, що й вони.
МОЛОДША ШКОЛА КАСААНИ
- Це 90 градусів. - Це 90 градусів. Дуже добре.
Цифри на плашках.
Останнє число плюс…
Мінус перше число…
ІЄН
Кількість одиниць.
Кількість одиниць - це остання одиниця мінус перша одиниця.
Коли я його знайшов, він жив із бабусею, проте він кинув школу.
Його бабуся розповіла, що не могла прогодувати дітей.
Ієн жив у селі,
крав цукрову тростину й джекфрути.
Люди кричали,
що бабин син цупить тростину й джекфрути.
Я прокидався й робив усе що заманеться.
Але одного разу я почув гучну музику й пішов туди, звідки вона лунала.
У нас є програма «танцювальне співтовариство».
Бо ми зрозуміли, що музика
може стати ключем до всього, що доти не складалося.
Ми вмикали гучні колонки й танцювали з людьми.
Музика може зацікавити будь-яку дитину.
Ми намагаємося зібрати дітей-сиріт чи тих,
хто потребує допомоги.
Я нарахував сім.
Так.
- Сім? - Так.
Тут просять розписати.
- Ось так? - Так.
Коли я привіз його, казали, мені буде важко.
Казали, що не треба його брати, бо він погано впливав на інших дітей.
Світ відмовився від нього.
Таким дітям просто потрібен наставник.
Доброго ранку, учні.
Доброго ранку, учителько Набіро.
Сідайте.
Дякуємо, учителько Набіро.
Сьогодні ми вивчаємо тему коронавірусу.
Коронавірус - захворювання, що розповсюджується зараз і вбиває людей,
особливо через кров.
Поаплодуйте їй.
Під час пандемії
дуже багато людей пережили горе
й біль через утрату своїх близьких.
Також через утрату роботи.
Люди страждали
через хворобу, яка охопила весь світ.
Ми ж подумали, що могли б
допомогти іншим забули про своє горе.
Ми придумали, як могли би позбавити наших людей смутку.
Ми віддали їм свою любов.
Що ми могли дати людям -
то це танець.
Це група дітей з Уганди з власною інтерпретацією
нового танцювального виклику онлайн.
Це танець під нову пісню Дрейка.
А ось, який милий!
Сам Дрейк був у захваті від виступу дітей
і опублікував його у своєму Instagram для мільйонів підписників.
Люди залишали коментарі на кшталт:
«Ці діти неймовірні».
«Ці діти зворушили моє серце».
ПЕРЕГЛЯДИ
Відтоді, кажу як є, наше життя змінилося.
9,4 МІЛЬЙОНА ПІДПИСНИКІВ
Дитячий гурт «Африканські діти Масаки»
представить свою країну й гордо підніме прапор Уганди
як номінант церемонії «Вибір дітей» від «Нікелодеон».
Кажуть, ми полетімо літаком.
Ми питали себе: «Хіба це можливо?»
Діти Масаки поїхали за кордон.
Ми побачили нове життя, якого досі ніколи не знали.
Вони з Уганди. Ласкаво просимо на ранкове шоу ОАЕ
Ми дуже раді вітати вас тут.
Коли я вперше летів на літаку,
здавалося, що душа покидає тіло.
Літак іде на зліт,
а я такий: «Ні! Моя душа вилітає!»
БАРСЕЛОНА
«Африканські діти Масаки» в Барселоні.
Хабібі, хабібі, вітаю моєму місті
Барселона.
Таких один на мільйон.
СТАМБУЛ
Коли я була на сцені в Туреччині,
було так приємно, що стільки фанатів були в захваті від мене.
У той момент я не вірила, що це я, Набіра.
У таке важко повірити:
діти, які літають по всьому світу літаками,
виступають на телебаченні -
це ті самі діти, що жили на вулиці ще кілька років тому.
Ми дуже пишаємося, бо тепер земля, на якій ми стоїмо,
є власністю «Африканських дітей Масаки».
Це наша їдальня.
Тут у нас кухня.
Це спальня хлопців. Там хлопці сплять.
Усе це завдяки пожертвам наших друзів.
Друзів, яких ми ніколи не бачили й не знаємо.
Ну вперед!
Раніше ми спали на одному маленькому матраці,
але тепер у кожної дитини є своє ліжко.
Раніше ми жили тут.
Це була одна з кімнат, де спали наші діти.
Тут ми займалися мистецтвом, тут був будиночок на дереві.
А тут була наша кухня.
А ось тут була наша танцювальна сцена.
Тут ми танцювали.
Щоб діти могли сміятися й танцювати.
Я досі
вірю в Сууну, у те, чого він навчав -
що одного дня все, про що ти мрієш, може статися.
Коли я приїхав сюди,
ми могли їсти лише раз на день.
Але відтоді все змінилося.
Ми не очікували досягнути того, що маємо зараз.
Ми починали з п'ятнадцяти людей.
Сьогодні в нас сім'я з 38 осіб.
Рана, яку я намагаюся залатати, насправді дуже велика.
Більша за мене.
Доброго ранку.
Нас спіткала біда. Померла мама одного з наших дітей.
Ваше ім'я, пане?
Сууна Гассан.
Вас називають татом чи дядьком?
Татком.
Це справжня трагедія.
Навіть якщо батьки нічого не роблять або нічого не мають, вони все одно батьки.
Він має бути сильним!
Хай він зміцниться.
Тримайся.
Один із наших дітей втратив матір. Ми маємо бути поруч.
Коли померла моя мати, я не зміг поховати її.
Коли я приїхав, її вже поховали
Мені не було до кого звернутися.
Ми маємо переконатися, що наші діти
мають любов родини, яка допоможе їм пережити горе.
Наша група росте, бо я ніколи не відмовляю дітям.
Щоразу, коли діти чують, що Сууна допомагає дітям із вулиць,
вони розповідають про це друзям.
Тож мені довелося додавати і їх.
На щастя, дружина мене підтримала, бо вона теж не проти.
Добре поспав?
Добре.
Щось непокоїть?
Єдина проблема - горло болить.
У тебе, мабуть, грип. Треба пити багато теплої води.
- У мене теж грип. - Так?
- Хочеш, покашляю? - Гаразд.
Я хотіла ще дещо спитати.
Скільки, кажеш, ти прожив на вулиці?
Чотири роки.
Чотири роки!
Коли одужаєш, ти хочеш залишитися чи піти?
Ми живемо тут постійно. Ти ж бачив, що діти тут сплять, так?
Так.
Я гадаю, я ще тут поживу.
Усі діти були такі, як ти, коли прийшли.
Але згодом звикли до цього місця.
Смуток, який я бачу в дітях, яких ми щойно привезли…
Я стаю мамою для всіх них.
Я намагаюся показати їм, як це,
бо деякі з них цього ніколи не мали.
Здебільшого дуже важко повірити в те, що я жив на вулиці.
Якби я не зустрів тата Сууну,
навряд чи я вступив би до університету.
Тепер я можу досягти своїх цілей.
Здійснити свої мрії.
Я старанно вчуся, хочу стати хорошим юристом.
Іноді ми ходимо в села
й бачимо дітей, які сплять на крихітних матрацах.
Це мене засмучує.
Коли виросту, я хочу стати вчителькою.
А найбільше я хочу побудувати школу,
куди прийматиму дітей, які не ходять до школи.
Щоб їх там учили і годували.
Коли я виросту й закінчу навчання,
я хочу допомагати іншим,
бо я бачив людей, які допомагають іншим,
і мені теж допомогли.
Тепер «Діти Масаки» мають власні цілі, і я вірю, що ми можемо їх досягти.
Маю надію, що серед «Африканських дітей Масаки» є майбутні лікарі.
Є майбутні видатні артисти.
Що в мене тут є президенти. Що тут є міністри.
Бо якщо поглянути на цих дітей - у кожного з них своя мрія.
І якщо я спробую зазирнути в їхні мрії,
я побачу, що я на вірному шляху.
Я просто маю освітити їхній шлях.
За прогнозами, до 2030 року скорочення допомоги Африці на південь від Сахари
може призвести до смерті 500 000 дітей
й появи ще 2,8 мільйона сиріт через ВІЛ/СНІД.
Організація «Африканські діти Масаки» завжди підтримувала дітей Уганди,
які осиротіли через війну, голод і хвороби
й досі залишається вірною цій місії.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька