Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ne már!
Ne már! Csaltál!
- Csal. - Hogy tud folyton nyerni?
Nála van a jó kontroller!
Jól van, srácok, mindjárt jövök.
Jézusom, emberek! Kész őrültek háza van itt!
Hölgyeim és uraim, Matteo Lane!
Helló!
Atyaég!
Ez egy nagyon fontos este.
Sok megbeszélnivalónk van.
Fehér nők.
Figyi, a fehér nők
napközben...
jól vannak.
Nincs semmi bajotok. HR-esek, PR-osok vagytok.
Minden rendben van. Aztán...
Megiszol egy korty rozét...
és azt mondod: „A ma este rólam szól.”
Mi történik?
Először is, mind ismerjük a részeg fehér nő hangját.
Mert mi... De tényleg!
Nem az a baj, hogy hangos.
Nem az a baj. Hanem az, hogy éles.
Éles. Ismeritek ezt a hangot.
Ha egy részeg fehér nő 15 méter mélységben van a katonai bázison,
akkor is ezt hallod: „Sült krumplit?” Ez...
Igen.
És azt is észrevettem,
hogy a fehér nőkkel minden beszélgetés egyforma.
Mindegyik. Mindegy, hol vagy,
melyik országban, milyen napszak van,
mindig ez megy: „Mondtam Joanne-nek, hogy nem megy...”
Nem kell odamenned, hogy halld a beszélgetés végét.
Bármelyik fehér nőhöz odamehetsz.
Ők befejezik neked a beszélgetést.
„Azt mondta, nem végzem a munkámat, de én...”
Pár hónapja Rómában voltam, és...
Ciao. És...
Láttam három fehér lányt. Talán 19-20 évesek lehettek.
Fiatalok voltak. Talán először voltak Rómában.
Felnőtteknek érezték magukat. Fagyit ettek, sétáltak,
aztán a jobb oldali lány azt mondta:
„Ez a fagyi jobb, mint a tegnapi.”
Mire a középső lány azt mondta:
„A TikTok miatt lett trendi.”
Remélem, meghalt a csaj.
A TikTok miatt lenne trendi.
Vicces, hogy az én TikTokomon és az Instámon...
Nem tudom, hogy történt, de olyan videók jönnek elő,
ahol fehér nők tésztát főznek.
Nem tudom, hogy jutottam ide.
És tudom, hogy az olaszok fehérek. Sarah-ról beszélek, nem Mariáról.
Öregszem, nem tudtam, hogy vannak felkapott receptek.
Nem tudtam, hogy létezik ilyen.
De a recept, amit újra és újra látok,
mindig ugyanaz. Olívaolaj, hagyma, fokhagyma,
paradicsomsűrítmény, csomó tejszín, friss mozzarella és fusilli.
És a tészta... Mindegy. Biztos. De láttam egy nőt,
megjelent a videóban, és azt mondta:
„Ha olyat akarsz főzni, amitől a pasid...”
Ennek a nőnek nincsenek barátai, mert...
A barátaid rád szólnak, nem?
Ha én csinálnék egy tésztás videót, és azt mondanám:
„Ha olyat akarsz főzni, amitől a pasid...”
Később egy barátom azt mondaná:
„Mi a fityfirittyről beszélsz?”
Vicces. Imádok Olaszországba utazni. Van valaki Olaszországból?
Nem Long Islandről.
Állandóan Olaszországba járok,
és az a vicces, hogy mindig vicceket írok róla.
De rájöttem, hogy az évek során
sosem csináltam semmilyen meleg dolgot Olaszországban... Vagyis...
Úgy értem, az olaszok konzervatívok.
Ott van a Vatikán.
Férfiak ruhákban. „Lányok nem jöhetnek be.”
Baromi meleg. De...
Annyira melegek!
Úgy értem, még sosem randiztam...
Olaszországban három éve voltam egyszer randin.
Rómában beszélgettem egy Giuseppe nevű pasival, és...
Pinokkió unokatestvérével.
Írtam neki a hotelben.
Amikor odaért, azt írta:
„Lent vagyok.” És...
Az üzenetében akcentus volt.
Lementem a földszintre. Tipikus római volt.
Szó szerint egy piros Vespára támaszkodott, és hangosan azt kérdeztem:
„Lizzie McGuire vagyok?”
A Vespa hátulján azt mondtam: „Énekelj nekem, Paolo!”
Erről szólnak az álmok
Amúgy újra megnéztem azt a filmet. Paolo totál mexikói.
Ha látnátok a bakiparádét, biztos azt mondanák: „És felvétel!”
„Hola, Lizzie!”
Olaszországban mindig történik valami.
Ez őrület! Egy éve... Jól van.
Tavaly találkoztam a világ leghíresebb nőjével Rómában.
A barátommal, Daniele Gattanóval voltam, aki egy olasz humorista.
Nagyon vicces srác. És meleg is. Olyan, mint én, csak ott.
Elmentünk egy étterembe, ami nem is volt puccos.
Csak egy sima étterem. Megkérdezték,
hogy bent vagy kint akarunk enni. Mire mondtuk, hogy kint.
Sütött a nap. Kimentünk, ott ült velem szemben,
és pánikba esett.
„Matteo!” Mire én: „Mi az? Mi a baj?”
„Opfra! Matteo!”
Én meg: „Opfra? Mi az az Opfra?” Mire ő:
„Opfra Winfrey, Matteo!”
Az olaszok Oprah-t „Opfrának” hívják. Nem tudom, miért.
Megfordultam, tényleg Opfra volt, baszki!
Oprah Winfrey, basszus... Chicagóban nőttem fel,
és 25 év alatt egyszer sem találkoztam vele.
Erre Rómában megjelenik Oprah.
Úgyhogy arra gondoltam,
mondanom kell valamit Oprah-nak.
Ha megláttok egy hírességet, ne ejtsétek túszul!
Csak bókoljatok neki, oké?
De azon filóztam, mit mondhatnék, hogy benne legyen, ki vagyok,
mit gondolok, hogy meleg vagyok, amerikai, és ő jól néz ki.
Gondolkodtam.
Elsétált mellettünk. Ilyen közel volt hozzám.
Levettem a napszemüvegem, egymásra néztünk, és azt mondtam:
„Jól nézel ki!”
És istenemre esküszöm, tudjátok, mit mondott?
Esküszöm, azt mondta: „Te nézel ki jól!”
Halál komolyan!
Igen. Húsgombócot csinált nekünk.
Imádok Olaszországba menni, és...
Tavaly nyáron... Mindig Szicíliába megyek.
Sok rokonom és barátom van ott, és tavaly elmentem Szicíliába.
Giovanni barátommal. Szicília északkeleti részén
apró szigetek vannak, egy szigetcsoport,
az egyiket Liparinak hívják. Kicsi szigetek.
Giovanni barátommal odamentünk.
Mindenki azt mondta, ha enni akarunk, akkor menjünk
a Trattoria Sicilianánába. Ott jó a kaja.
Este 7-kor odaértünk az étteremhez.
Tele volt. Nyilván. Az a legjobb étterem.
Láttunk egy szabad asztalt két székkel.
Odamentünk az egyik pincérnőhöz, aki százéves volt, és...
Az a helyzet az olasz nőkkel, hogy vagy 25, vagy 92 évesek.
Nincs más opció.
Vagy egy hosszú lábú, gyönyörű milánói modell,
vagy E.T. házikabátban.
Emlékeztek, amikor E.T.-t nőnek öltöztették?
Az én nonnám úgy néz ki.
Odamentünk a nőhöz, és olaszul azt mondtuk:
„Ott van egy szabad hely. Odaülhetünk?” Mire ő: „Persze.”
Odakísért minket az asztalhoz, és...
Úgy ment, mint Mariah Carey a karácsonyi koncerten.
Alig...
ért oda az asztalhoz.
Mindjárt Mariah-ról is beszélek. Vannak sztorijaim.
Odaérünk az asztalhoz, és a széken...
Nem tudom, vicc volt-e, de tényleg így történt.
Egy macska ül a székben, és a nő azt mondta:
„Nem.”
Megkérdeztük, hogy miért nem. Mire azt mondta: „Rocco.”
Vicces, amikor ezt a részt írtam, felhívtam Giovannit.
„Poént írok rólad.” Mielőtt befejeztem volna,
azt mondta: „Igen. Rocco.”
Minden reggel egy közeli pasticceriában kávéztunk.
Mindenhol ugyanaz megy. E.T.-k házikabátban főznek ránk.
A nyár közepén Szicíliában
meleg van. Mindenkinek sötét a bőre, lebarnult.
Egy nap bementünk a bárba, ott volt egy lány.
Úgy 20 éves lehetett. Olyan fehér volt,
hogy azt hittük, kísért minket.
Baromi fehér volt.
Odamentem hozzá: „Buongiorno.”
Erre ő: „Buongiorno.” És elkezdtem kávét rendelni.
Mondom neki...
Mire ő: „Várj, ne! Per favore... Nem!”
Mire én: „Beszélsz angolul?” Mire ő: „Írországból jöttem.”
Kérdeztem, hogy mit keres ott.
Azt mondta, megismert egy olasz férfit, és odaköltözött.
Az anyja cukrászdájában dolgozik, és szenved. „Segíts!”
Hülye picsa. Szóval...
De az a jó ebben a munkában,
hogy ennyi stand-upozás után
végre nemzetközi turnéra mehetek, és nem csak Kanadára gondolok.
Az első nemzetközi turném tavaly volt.
Európában. Franciaországban kezdtük. Nagyon menő volt.
Az egyik legjobb barátom szokott előttem fellépni,
Francesco De Carlo, egy vicces, olasz humorista.
Külföldön próbálunk megtanulni idegen kifejezéseket, igaz?
A franciáknál, ha bemész egy boltba, azt mondod: „Bonjour, merci.”
És amikor elmész, „Au revoir.”
De Francesco olasz akcentusa olyan erős,
hogy mikor azt mondtam: „Au revoir”, azt hallottam: „Orrvoár!”
„Francesco, mit mondasz?” „Nem tudom kimondani ezt a szót.”
Ciao!
Megszoktam, hogy amerikai közönség előtt lépek fel.
Nem hittem el, hogy a kis dolgok is nagyon mások lehetnek.
Az amerikai közönség például,
ha kérdezek valamit, és igenlő választ várok.
az amerikaiak mindig ezt csinálják...
Mi így mondunk igent.
Szóval Párizsban voltam.
Fellépésem volt. Ott volt ezer meleg francia.
Melegebb franciák. És...
Tök melegnek tűnik mindenki. Párizsban én heterónak nézek ki.
Párizsban olyan, mintha nőkkel szexelnék.
Hűha!
Képzeljétek csak el! Szóval...
Ebben a rövidnadrágban.
Szóval megy a műsor.
És ott van ezer ember. Kérdezek valamit.
Azt gondolom, hogy huhognak majd.
És Istenre esküszöm, mind azt mondták:
„Igen.”
A műsor után elmentünk egy étterembe,
ami baromi puccos volt,
mindenki baromi fontosnak tűnik.
És a pincérnők nemhogy csinosak voltak,
mintha modellek lettek volna, és baromi genyók voltak velünk.
Nagyon genyóztak.
Annyira szépek voltak, hogy a képembe önthették volna a levest és megköszönöm.
Az egyik egy hatalmas tálcát vitt ételekkel és poharakkal.
Sétált, és elesett. Minden összetört.
Az egész étterem őt bámulta.
Francesco ette a salátát. Fel se nézett, csak azt mondta:
„Nem kaphatsz meg mindent az életben.”
Párizsban nagyon jól sikerültek a fellépések, aztán Amszterdamba mentünk.
Járt már valaki Amszterdamban?
Igen. Nagyon jól éreztem magam.
De nem tudtam kiejteni az emberek nevét.
Minden név úgy hangzott, mint egy tüsszentés.
Mondtam, hogy: „Helló, Matteo vagyok.”
„A nevem...”
„Gesundheit? Ő a fiam.” „Dugulj el!”
A holland közönség nagyon más.
Amikor Olaszországban lépek fel,
egyet pislogok, és a közönség rögtön:
„Grazie, Matteo.”
A hollandok meg így nevetnek...
Aztán a műsor után odamennek hozzád:
„Sosem nevettem még ennyit.
„Fáj az arcom. Izomlázam van.
„Sosem felejtem el ezt az éjszakát.”
Amszterdamban vannak csatornák,
mert Velencének hiszik magukat, és...
Menő. Ki lehet bérelni hajókat, az emberek leülnek és isznak.
Bárok, pincérek vannak. Menő. Igazán elbűvölő.
Francesco azt mondta, szerezzünk egy hajót.
Foglaltunk egy hajót, és odamentünk.
Nyilván beleestünk egy turistacsapdába, mert a mi hajónknak nem volt bárja.
Volt benne egy rekesz Heineken, és...
Mindegy. Beszálltunk.
Szóval beszálltunk, és volt egy idegenvezetőnk.
Az az egyetlen feladata, hogy tényeket közöljön Amszterdamról.
De humoristának képzelte magát, ezért egyből utáltuk.
Ha jártatok már Amszterdamban,
tudjátok, hogy vannak alacsony és magas épületek. Aszimmetrikusak.
Előre- és hátradőlnek, igaz?
A nő rámutat egy épületcsoportra, és azt kérdi:
„Látjátok azokat az épületeket?”
Mire mi: „Igen.”
Mire ő: „Ezeket hívjuk meleg épületeknek.”
A meleg énem ezt pont leszarja. A humorista énem azt kérdi:
„Mi a csattanó?”
Francescóval felemeltük a kezünket.
Mire ő: „Igen?” Mire mi: „Miért meleg épületek?”
Mire ő: „Mert nem hagyományosak.”
Hülye picsa!
Európát kipipáltuk.
Utána rögtön Ausztráliában volt fellépésem.
Még sosem jártam Ausztráliában.
És rájöttem, hogy az amerikaiak semmit sem tudnak Ausztráliáról.
Tényleg. Sydney-ben jártam, és felhívott egy barátom.
Kérdezte, hogy mennyire egzotikus Ausztrália.
Mire mondtam, hogy egy Sephorában vagyok.
Nem tudtam azt, amit minden ausztrál.
Mielőtt Ausztráliába mentem, lógtam az Instán,
alig vártam, hogy egy koalát foghassak a kezembe.
De nem akartam megtartani. Ez is egy fehér női dolog.
Nem minden fehér nőre igaz.
De ugyanaz a fehér nő, aki 13 évesen a Bahamákra ment,
és befont hajjal tért vissza.
Emlékeztek? „Molly, vörös a hajad.
„Ez Chicago. Vegyél fel egy sapit!”
Csak vicceltem. Örültem, hogy Ausztráliába megyek,
és meg akartam fogni egy koalát.
Nem tudtam azt, amit mindenki tud.
Több száz üzenetet kaptam ausztráloktól,
hogy chlamydiások a koalák.
Nem akarom megnyalni a punciját.
Tényleg? Ilyen sok amerikai próbálja...
„Nagy mosolyt!”
Visszaírtam, hogy nem most lettem meleg.
Volt már dolgom chlamydiás pasikkal.
Az akcentus viszont gondot jelentett.
Megértem, én vagyok a külföldi. Nekem van akcentusom, oké?
De minden áldott reggel, amikor reggelit kértem,
egy fickó felvette a telefont, és azt mondta: „Halló!”
Megkérdeztem: „Van joghurt és müzli?”
„Valami könnyűt ennék.”
Nem ezt mondta, de nekem úgy hangzott, mintha ezt mondta volna...
Mindig azzal zárta le: „Ha szeretné.”
Féltem bármit is mondani, ezért igent mondtam.
Úgyhogy minden reggel lazacot ettem reggelire.
Óvatosan az ausztrál akcentussal!
Jól kell csinálni. Emlékszem, amikor 18 éves voltam,
a főiskolára bejött egy külföldi cserediák,
és azt mondta: „Helló! Sziasztok!”
Kedvességből, azt mondtam: „Isten hozott Ausztráliából! Üdv Chicagóban!”
Mire ő: „Igazából Új-Zélandról jöttem.”
Oké, nem Kínát mondtam. Majdnem eltaláltam.
És tök idegesítő volt Új-Zéland a járvány alatt, nem?
Emlékszik erre valaki?
A miniszterelnök minden nap bement a tévébe,
és azt mondta: „Új-Zélandon nincsenek Covid-fertőzöttek.”
Mert senki sem lakik ott!
„Manhattanben vagyok, te idióta!”
Bárki képes erre. „Te oda mész, te meg oda.
„Probléma megoldva.”
Amikor stand-upozol,
sokat utazol.
Én mindig Ubert hívok.
Bárhová megyek, minden országban, minden városban
az Ubert választom.
Mindenkinek saját Uber-kultúrája van.
New Yorkban van a legegyedibb.
Azt akarom kérdezni, hogy itt, Los Angelesben...
Tapsoljon az,
aki beszél az Uber-sofőrjével!
Mi bajotok van?
New Yorkban nem beszélgetünk az Uber-sofőrrel.
És ők sem akarnak velünk.
Annyira nem akarunk beszélgetni egymással,
hogy amikor balesetezett az Uberem a 39. és a 6. sugárúton,
és még akkor sem szóltam az Uber-sofőrömhöz.
A visszapillantóból néztünk egymásra.
Leállítottam a foglalást, és kiszálltam a kocsiból.
De amúgy mindenhol beszélgetni akarnak veled.
A legrosszabb Észak-Karolina.
Ott a legrosszabb.
Kimondtam.
Rohanok az Uberhez. Esik az eső. Ki kell jutnom a reptérre.
Alig csukom be az ajtót, megjelenik a New York-iak rémálma.
A pasas megfordul: „Nocsak!
„Úgy tűnik, valaki a reptérre megy.”
Ne!
Minden nemzetközi jelzéssel jelzem,
hogy nem akarok beszélgetni. Nyolc fejhallgató van rajtam.
Ez az ember leszarja. Reggelizni akar.
Azt mondja: „Ez remek, mert ezután meg kell látogatnom a fiamat,
„aki a reptér mellett lakik.”
„Rendben.”
Aztán azt mondja, és ezt nem csak kitalálom:
„A fiam
„rákos.”
Leállítottam a foglalást,
és kiszálltam a kocsiból.
Hogy reagáljak erre?
Megkapja az öt csillagot.
Egyszer elmondtam ezt, és egy nő mérges lett.
„Nem vicces!”
Mire én: „Talán Uber-sofőr vagy?”
Mekkora hülyeség!
A nő azt mondta, túlélte a rákot.
Félbehagytam a show-t, és kisétáltam.
Sokat utazom, sokszor ülök repülőn, sokat vagyok hotelekben,
sokat Uberezem, mindig fáj a hátam.
A barátommal, Mitchcsel beszélgettem.
Nem is tudom, hogy kezdjem el ezt a sztorit.
Felfogadtam egy escortot. Tök véletlen volt. És...
Tényleg nem akartam. Elmondom, mi történt.
Mitchnek mondtam, hogy mindig fáj a hátam.
Masszőrt kéne szereznem.
De Mitch nincs jó lelkiállapotban.
Nemrég vált el, középkorú, meleg férfi, szexuálisan aktív,
de ezt mondanom sem kell.
Azt kérdezte: „Masszőr kell?
„Tudok egy tökéletes pasit a számodra.”
Ennyire hülye vagyok. A pasi rám írt.
Az első üzenete ez volt: „Csak készpénzt hozz.”
Mire én: „Értem.”
Azt mondta, találkozzunk valahol a kínai negyedben.
Felmentem a lépcsőn, és hangosan azt mondtam:
„Ijesztő!”
Könnyű lenne megölni, szóval...
Nem lehetett megtalálni a helyet.
Mintha a Zeldában lettem volna. Nem találtam a kijáratot.
Tudjátok, mi a vicces? A wellnessben általában
szól a zene. Enya.
Besétálsz, és ez hallod:
Ki tudja megmondani, hová vezet az út...
De itt nem ment Enya.
Egy ijesztő férfi állt ott a neonfényben: „Menj be, vetkőzz le!”
Én meg: „Már megyek is.”
Bárcsak kitaláltam volna! Besétáltam a helyiségbe,
ott volt egy asztal lepedő nélkül. Meztelenül hasra feküdtem,
készen a halálra.
A fejemet rátettem
arra a masszázsasztalra... Amin van egy fánklyuk.
Igen. Láttam a földet.
Nézem a padlót, és hallom, ahogy becsukódik az ajtó.
Látok két lábat elöl, aztán leesik a nadrágja.
De akkora hülye voltam! Azt gondoltam, melege van. Nem is...
Elkezdett masszírozni,
és mivel azt hittem, masszírozás lesz, elbóbiskoltam.
Tíz perccel később ébredtem. Egy ujj volt a seggemben.
Azt gondoltam, megerőszakolnak. Aztán rájöttem: „Ja, tényleg!
„Kifizettem.”
Tényleg. Kifizettem. És...
borravalót is adtam.
Vicces. Felhívtam Mitchet, hogy hogy mert odaküldeni.
Mire ő: „Jól érezted magad?”
„Persze hogy jól éreztem magam!”
Csinálom kéne valamit. Masszíroztatnom kéne.
Jógázni, nyújtani. Csinálnom kéne valamit, de nem csinálok.
Lusta vagyok. Járok edzőterembe,
de még az edzőteremhez is... nehéz volt erőt vennem magamon,
mert nem vagyok sportoló típus. Sosem voltam oda a sportért.
Nem érzem jól magam sportos környezetben.
Gyerekkoromban imádtam volna sportolni.
Hokizni, focizni, ilyesmit.
De az apák, a gyerekek és az edzők annyira homofóbok voltak,
hogy énekelni tanultam inkább.
Tudom, hogy általánosítok.
Tapsoljanak most a heteró pasik!
Melegek, kapjátok el őket! Nem...
Csak poén volt.
De elmondom, hogy megy ez.
Tudom, hogy általánosítok, oké?
De az én fejemben, amikor a heterók edzőterembe mennek,
talán 15 évesen kezdik el az egészet.
Az edzőjükkel vagy a barátaikkal, vagy a focis társaikkal mennek le.
Tizenöt évesen elkezdik,
és a pálya... könnyebb nekik.
Elmennek a barátaikkal, magabiztosabbak lesznek,
egyre jobban néznek ki, egyre társaságibbak.
De észrevettem, hogy miután megnősülnek, 30 évesek lesznek, gyerekeik lesznek.
Ekkor jönnek a melegek.
Előbújunk a semmiből. Azt mondjuk: „Tiszta a terep!”
De a mai napig nem tudok heteró srácokkal beszélgetni a kondiban.
Nem vagyunk egy hullámhosszon.
Van egy edző... Nem az enyém, de az én termemben van.
A neve Giovanni. Bronxból jött.
Latinó. Nagyon ijesztő, mint aki domináns az ágyban. És...
Minden nap találkozunk.
És ha mindennap találkozol valakivel, felismered.
Amikor meglát, odajön, és egyszerűen ezt csinálja, és...
Nem tudom, mit válaszoljak erre, szóval ezt csinálom...
Olyanra válaszolok, amit nem is kérdezett.
Azt mondja: „Szia!” „Jól, köszi.”
Egyszer vállnapot tartottam,
ott ültem, vállra gyúrtam,
és a tükörbe néztem,
és ott volt egy hatalmas pasi. Egy kentaur.
Hatalmas volt.
És közeledett felém.
Úgy éreztem magam, mint Josie Grossie. „Szalagavató?”
Odajött hozzám, megkérdezte: „Segítenél?”
Mire én: „Kösz, jól.”
Nem ezt mondtam. Odamentem a kispadhoz.
Srácok, mindkét oldalon 450 kiló volt.
Annyi súly volt...
Azt akartam mondani, hogy több esélye van túlélni,
ha a szelet kéri meg, hogy segítsen.
Szóval...
Mögé mentem, és csak úgy kinyújtottam a kezem,
mert láttam másokat, hogy így csinálják.
A heteró pasikban nincs szégyenérzet.
Az első lökésük olyan, mint az olimpián.
Nyomja. Mire én bepánikolok.
„Én és a gyenge meleg kezem
„az egyetlen, ami életben tartja.”
Mert ha ez leesik, és meghal,
én rohangálni fogok mint Nathan Lane a Madárfészekben.
Én csak...
Nem megy!
Megkönnyebbülés volt, mikor vége lett. Azt mondta: „Kösz.”
Mire én: „Soha többé!”
Úgy döntöttem, szerzek egy edzőt.
Majd ő önbizalmat ad.
Tudni fogom, mit csinálok, nem leszek elveszett a teremben.
Jó móka edzőt szerezni.
Szólsz a vezetőnek, hogy kellene egy edző.
Kinyitnak egy könyvet, képeket mutogatnak, mire én:
„Ő nagyon dögös.”
A legijesztőbb fickót választottam.
Nagy szakálla volt.
Damonnak hívták. Aztán elkezdtem fantáziálni róla.
Olyan lesz, mint egy Ricki Lake epizód.
Anyám nem tud irányítani.
Tizenhárom éves vagyok. Basszátok meg! Értitek?
Aztán egy őrmester kijön üvöltve, én meg sírok.
Csak fantáziáltam.
Találkoztam az edzővel az első napon. Sosem láttam korábban.
„Szia, Damon, a nevem Matteo. Milyen volt a hétvégéd?” Erre ő:
„Szerintem beteg a kutyám, és nagyon ideges vagyok.”
Erről szólnak az álmok
Meleg és ausztrál.
Nagyon szeretem.
Úgy döntöttem, elmondom Giovanninak, a másik edzőnek,
hogy van egy poénom róla.
Mert ha sztorizom valakiről, tudnia kell róla.
És Mariah nem válaszolt. De...
Szia, Mariah!
De odamentem hozzá, és azt mondtam: „Helló, a nevem Matteo.
„Humorista vagyok.” És elmagyaráztam a viccet.
Nem igazán reagált rá.
De most, amikor meglátom az edzőteremben, ezt csinálja.
Nagyon meg akarom dugni.
Vicces dolog stand-upot írni.
Mindenki máshogy csinálja.
Van, aki egy órán keresztül
valami drámai dologról beszél, vagy van valami visszatérő témájuk.
Én mindig úgy éreztem, hogy a stand-upom inkább
egy könnyed műfaj, mintha dumálnánk kaja közben.
Talán rossz író vagyok, de...
Nehéz, mert tényleg csak az életemről beszélek,
és van pár dolog, amiről beszélni szeretnék.
Arról például, hogy mexikói vagyok, és...
Az anyám olasz...
Vicces, anyám olasz és mexikói,
ezért úgy nézek ki, mint Jafar, ha bevallaná, hogy meleg.
„Abubu herceg.”
Tökre meleg.
Jafar meleg volt. Emlékeztek, mit kívánt?
„Azt kívánom, hogy Jázmin hercegnő belém szeressen.”
Mire én: „Csajszi, mindenki ezt kívánja.”
Tökre meleg.
Visszatérünk mindjárt a mexikóiakhoz. Tudjátok, ki meleg még?
Mufasza. Oké. Szóval...
Mufasza meleg! Zordon is meleg. de most ugorjunk!
Van egy jelenet, ahol Mufasza kiabál Zordonnal,
aztán megjelenik Zazu, és...
Zazu is meleg. Szóval...
Van egy csomó kókuszdióm
Hű, kisapám! Szóval...
Zazu Mufasza vállára ugrik. Elkezdenek pletykálni Zordonról.
Zazu viccelődik Zordonról.
„Szép szőnyeg lenne belőle.”
És Mufasza férfiasan azt mondja:
„Zazu.”
Én meg: „Meleg!”
Látom.
Oké, még egyet. Jól van.
Van még egy. Szerintem
a tükör a Hófehérkében meleg.
Tévedek?
Először is, én voltam az a tükör a gimiben.
Azt mondogattam a legjobb barátaimnak: „Te vagy a legszebb.”
Tudom, hogy...
Ismerem azt az életet.
De ez a tükör szemét volt.
A tükör tudta, hogy a királynő őrült.
Csak rá kellett hagynia, azt mondogatta: „Te vagy a legjobb.”
Egy nap a királynő odament,
és azt kérdezte: „Ki a legszebb a vidéken?”
„Az a ribanc. Kapd el!” Értitek.
Nyugalom!
Félig mexikói vagyok, és beszélek spanyolul.
Először olaszul tanultam meg,
és most, amikor spanyolul beszélek, olasz akcentusom van.
Amikor más latinókkal beszélek, azt mondják:
„Olyan vagy, mint Mario.”
Azért nem tudok semmit a mexikói családomról...
Ez egy szappanopera,
de a legjobban úgy tudom leírni...
Pár éve
szerepeltem egy mexikói tévéműsorban, a Noches con Platanitóban.
Van itt pár mexikói. Szóval...
Azt jelenti, hogy: „A kis banán éjszakája”...
Tipikus mexikói, egy bohóc a műsorvezető. Semmi értelme. Szóval...
A műsor előtt
a producer azt mondta, hogy kérdezősködni fognak a nagyapámról.
Tehát ott ülök, az első kérdés:
„Oké, a nagyapád mexikói. Tehát te is mexikói vagy.
„Mesélj a nagyapádról!”
Mire én: „Igen. A nagyapám Jaliscóból származik.”
És, tudod...
Tudjátok...
Szóval azt mondtam: „Igen.
„A nagyapám családja jaliscói.
„De nem ismerem őket,
„mert a nagyapámnak és a nagymamámnak öt gyerekük született.
„Ugyanakkor a nagyapámnak
„öt gyereke volt egy másik nőtől is,
„és mindet ugyanúgy nevezte el.”
Azt hittem, Noches így reagál majd.
De ő azt mondta: „A nagyapád nagyon okos.”
Egyre jobban kötődöm a mexikói örökségemhez.
A férjem mexikói,
sokat jártunk oda, amikor távkapcsolatban éltünk.
Most New Yorkban él.
De észrevettem,
hogy valahányszor Mexikóba megyek,
beüt a krach. Minden alkalommal.
Mielőtt Amerikába költözött volna, Mexikóba mentem,
San Antonióban voltam, Texasban.
És... Nem. És...
Gyönyörű hely, szóval...
Kimentem a reptérre.
Az Aeroméxicóval repültem.
Odamentem a kijelzőhöz. Láttam, hogy minden gép késik.
Nem értettem, miért. Erre mondták,
hogy kitört a vulkán Mexikóvárosban,
nem tudják, meddig tart,
mire felszállhatnak a gépek.
Általában,
ha azt halljuk, hogy kitört a vulkán a célállomásunkon,
arra gondolunk, hogy át kell tenni az utunkat.
De... már megcsináltam a beöntést.
Szóval...
Odamentem a recepcióhoz, és azt mondtam: „Helló!
„Tudom, hogy kitört a vulkán, de...
„már megvolt a beöntés. És...
„talán ön nem tudja, mit jelent,
„de biztos van egy légiutas-kísérő, aki igen...
„Három órám van, és...
„Magának segítség kell.
„Küldjön oda engem, és ráülök a vulkánra.”
Mire az egyetlen heteró azt mondja: „Nem tudom, miről beszél.”
Hét és fél órát késtünk.
Hét és fél órát. Tudom.
Én voltam az egyetlen amerikai. Mindenki mexikói volt.
Lenyűgöző volt,
mert úgy sorakoztak fel, mint egy minihadsereg.
Kettesével tolószékben.
Az abuelák mind kerekesszékben.
Tizenhat Coco. Csak...
Emlékezz rám
Figyeltem őket.
Se mobil, se iPhone, se semmi.
Hét és fél óráig így ültek...
Vártuk a pilótát, hogy elmondja,
indulunk-e, vagy sem.
Végül hét és fél óra múlva
előkerült a pilóta, egy apró kis ember.
Drámai volt. Elmondhatta volna ott, helyben,
de egy nagy kört megtéve sétált oda a pódiumhoz.
Kijött, odament a mikrofonhoz, és azt mondta...
„Oké, emberek!”
Ez azt jelenti: „Menjünk!”
Felszálltunk, mindenki boldog volt.
Emlékezz rám
Egy órát ültünk a gépen.
Ha sokat repülsz, sejted, hogy itt valami nem stimmel.
Várakoztunk. Mire megszólalt a hangosbemondó.
„Ezt a járatot törölték.”
Tudom. Általában, ha töröl egy járatot
a Delta, a United, akárki, még a Spirit is,
egy e-mailt küldenek.
Megírják, hogy itt az új beszállókártyád,
ekkor és ekkor indul a géped. „Meglátjuk...”
Ez a legmexikóibb dolog a világon.
Ilyen nem lehet kitalálni.
Mielőtt leszálltunk volna a gépről,
a pilóta megint megszólalt a hangosbemondóban...
„Jól van, emberek!
„Itt hagyom a gépet.
„Szóval...
„Jöjjenek vissza holnap reggel!
„És elindulunk.”
Mike bácsikám vezeti a gépet?
Vicces volt. Szó szerint...
Másnap reggel mindenki vitte a beszállókártyáját:
„Igen, Aeroméxico.”
Haláli volt. Ugyanazok az emberek, ugyanabban a szettben.
Mintha egy üdülőben lettünk volna. „Szia!” És...
Mindegy, elindultunk Mexikóba. Azt kell mondjam,
ha még nem jártatok Mexikóvárosban, akkor menjetek el!
A föld legcsodásabb városa. Menjetek el!
Hihetetlenek az emberek.
Annyira... Tudjátok...
az olasz kulturális hátteremmel
nem tudtam, mennyire hasonlóak az olaszok és a mexikóiak.
Nagy családok, remek ételek, katolicizmus, dráma...
A férjem szerint ez nem drámai, de egyszer sétáltunk fel a lépcsőn,
néhány ital után,
és ingadozott. Én meg féltem, nehogy leessen.
Erre ő: „Sosem fogok leesni.”
Oké, Csizmás Kandúr. Szóval...
Azt hiszem, azért mentem hozzá, mert nem horkol.
Ennyi az egész.
Ennyi. 38 éves vagyok. Nem lehet...
Tapsoljon az, akinek horkol a társa!
Akik horkolnak... önzőek.
Ki a fasznak képzeled magad?
Tizenkét órán át...
fulladozol ezer fasztól.
Mi van veled?
Senki sem ébred fel frissebben,
mint az, aki egész éjjel nem kapott levegőt.
A tüdeje összeesett, a nyaka kék. Felébred.
Jó reggelt!
És ha valaki mellett alszol, aki horkol,
csak egy dolgot tehetsz: meg kell ütnöd.
Megütöd, és akkor ezt csinálja...
És ilyenkor
30-50 másodperced van, hogy megpróbálj elaludni.
Szóval a férjem nem horkol,
de más furcsa dolgot csinál. Két dolgot.
Álmában beszél.
De minden alkalommal nevet.
A beszélgetéssel nincs baj. Az egész aranyos.
De ha valaki álmában beszél...
Te azt mondod, hogy nagyon cuki. Álmodik.
A nevetés a gond.
Éjfél van.
Sötét van a szobában.
És a semmiből...
„Nem! A nagyot akarom!”
Ha angolul beszél, nincs gond.
Értem, mit akar.
De kétnyelvű, ezért néha spanyolul beszél.
Ha spanyolul beszél, a hangja egy oktávval csökken.
Van egy démon mellettem. Csak...
Még mindig a nagyról van szó?
Egyszer... Milyen csend lett!
Egyszer...
Néha dugok vele álmában, és...
Aludt, beszélt, és azt mondta...
„Igen. Három.”
Mire én: „Mi a három?”
Mire ő: „A három több, mint kettő.”
Oké, Mariah Carey. Szóval...
Imádom Mariah Carey-t. Ő a világ legjobb énekese.
Minden zenéjét ő írja. Nem tudok betelni vele.
Tizenkétszer láttam élőben. És...
Tudom, nem rajongóknak kéne hívni minket, hanem támogatóknak.
Az egyetlen gondom Mariah-val, hogy mindig késik. Ez gond.
Mindig késik.
Tavaly láttam a karácsonyi műsorát a Madison Square Gardenben,
és két órát késett.
Két órát. Nem egy óra 40 percet.
Nem egy órát... Pontosan két órát.
És vagy 30 000 ember volt ott.
Mindannyian várakoztunk. Egyszer csak elcsendesedtünk,
és egy meleg srác azt kiabálta: „A hajad már jó!”
Manónak öltözött, és...
Mariah mindig ugyanúgy kezd. Van egy DJ-je, aki kijön,
és feltesz egy kérdést. Sikoltozunk, a franciák azt mondják: „Igen.”
Aztán 30 másodpercig játszik egy dalt. Jó móka.
„Hol vannak a '80-as évek gyerekei?”
Mi sikoltozunk. „Ki szereti Whitney Houstont?” Mire mi: „Mi!”
Táncolni akarok...
„Mariah 15 perc múlva jön.”
Két órával később.
A srác már minden dalát lejátszotta.
Mindent lejátszott már.
iTunes, Spotify, Apple Music.
Letölti a LimeWire-t. Mindent lejátszott már.
Amikor kifogyott a zenéből, azt kérdezi:
„Ki szereti Bachot?” Annyira...
Végre Mariah megjelent. Nagyon drámai volt.
A plafonról ereszkedett le. Azt hittem, a Wickedben vagyunk.
Azt hittem, Glinda az.
Örüljünk
De neki nem ment volna. És...
Ő az életéért tátikázott, és...
Ez volt a legdrágább dragshow, amin valaha jártam.
Viccelek. Mariah-nál sosincs playback. Komolyan mondom.
Fenomenális énekesnő. Elmentem... Ez egy őrületes történet,
és vigyázni kell mit mondok, mert az ügyvédei őrültek.
Ez tényleg megtörtént. 2016-ban
elmentem a karácsonyi koncertjére
a New York-i Beacon Theaterbe, egy hét alatt kétszer, és...
Ez nem ciki.
Először azért mentem, mert magamnak vettem a jegyet.
Másodszor azért, mert a barátaim vettek nekem jegyet.
Az első koncert esetén nem is nevezném késésnek.
Negyvenöt perccel később jött. Pont időben.
És a műsor fenomenális volt.
A hangja elképesztő. Csodásan nézett ki.
Hihetetlen koncert volt.
Másnap este elvittem a legjobb barátomat, Evant,
aki heteró, és régen drogfüggő volt.
Ez később fontos lesz. Szóval...
A második sorban ültünk. Remek ülőhelyünk volt.
Ment a koncert. Ez meg az. Remekül énekelt.
Egyszer csak azt mondja: „Most egy különleges vendéget szólítok.”
Mivel előző este ott voltam, gondoltam, nem tudja,
hogy tudom, hogy John Legend jön.
Ne feledjétek, hogy 2016-ot írunk! Mariah azt mondja: „Ez az ember
„egy nagyon kedves barátom.
„Nagyon tehetséges dalszerző. Köszöntsétek a színpadon R. Kellyt!”
Evanhez fordultam és megkérdeztem: „Most szívatnak minket?”
Először is, ők nem is egy színpadra valók.
Mariah 45 éves, egy quinceañera ruhában van, és...
Tudjátok, miről beszélek!
R. Kelly pedig úgy néz ki, mint Jada Pinkett Smith a Mátrixban.
Már azt sem tudtam, mi történik.
És a dal, amit együtt énekeltek...
Gesztenye sül a tűzön
És a melegek mellettünk kokóztak.
Melegek, elmondom, mi van.
Kokózni egy átlagos Mariah-koncerten...
A Dream Lover alatt senki sem kokózik,
de egy karácsonyi koncerten! Mariah szó szerint...
Karácsony
Tudjátok, hogy a melegek hogyan mentek el otthonról.
Fehér karácsonyról álmodom
Evan barátomhoz fordultam:
„Nehogy visszaess nekem Mariah Carey koncertjén!”
Képzeljétek csak el! 16 éve nem kokózik,
besétál az AA-ba, és bedobja a chipjét.
Azt kérdezik: „Te jó ég, Evan! Mi történt?”
„Mariah.” Szóval...
Igen.
Imádom Mariah-t. De tudjátok, a dívákkal...
egy idő után történik valami.
Istenekké válnak, és...
Mert... Ez egy őrületes történet!
Tavaly Vegasban léptem fel,
nem szeretek Vegasban fellépni. Nem szeretem sem a kaszinókat, sem Vegast.
De ha kaszinóban lépsz fel,
a promóterek mindig vonzóvá teszik az ajánlatot.
Versenyezni akarnak a többi kaszinóval,
hogy hozzájuk menj vissza.
Megérkeztem... Gondolom, mivel meleg vagyok,
külön készültek. Azt mondták: „Matteo, üdv Vegasban!
„Nagyon örülünk, hogy itt van.
„Különleges meglepetésként ingyen jegyet kap
„Katy Perry ma esti koncertjére.”
Mire én: „Nem baj.”
Katy Perry nem zavar. Vegasban voltam. Más dolgom is volt.
Aztán azt mondták, lehet vele találkozni.
Mire én: „Mikor?” És...
Elvittem magammal a legjobb barátomat, Evant a Mariah Carey koncertről.
Elmentünk Katy Perry pincéjébe,
ahol minden ki volt dekorálva.
A menedzser megragadott. Fontosnak éreztem magam.
Odavitt Katyhez, aki remekül nézett ki, és azt mondta:
„Katy, ő Matteo Lane. Humorista.
„Vegasban lép fel. Matteo, ő itt Katy Perry.”
Mire Katy: „Egy humorista!” Mire én:
Mire én: „Helló!” Erre ő: „Egy meleg humorista.”
Mire én: „Igen.”
Bemutattam Evant, mondtam, hogy ő lép fel előttem.
Mire Katy: „Még egy meleg srác!” Mire Evan: „Nem vagyok meleg.”
Mire Katy: „Persze!”
Felvettem. Ki kéne posztolnom.
Korán leléptünk... Nagyon éhesek voltunk...
Katy óriási hot dogokkal és hamburgerekkel táncol.
Éhen haltam.
Katynek tényleg jó a humorérzéke.
Biztos van valaki a környezetében,
aki visszahúzza a földre.
Szerintem minden barátunknak cikiznie kéne minket. Mindenki...
Tényleg! A baráti társaságom...
A barátaim baromi gonoszak. Elmondok egy ocsmány sztorit.
Ennyire szemetek vagyunk. Egyszer egy barátom... Ez rémes!
Egyszer Patty barátomat letartóztatták, mert behúzott egy zsarunak.
Azért vicces, mert Patty 163 centi, vörös hajú,
és felvettük videóra. Ez a meleg kobold
egy rendőr után rohant,
és úgy beszélt, mint Miss Röfi. „Szia!” Értitek? Szóval...
Persze hogy letartóztatják.
Bobbal elmentünk érte, hogy kihozzuk óvadékkal. Ez nagyon genyó lesz.
Hazahoztuk, és úgy intéztük, hogy amint kinyitotta az ajtót,
a tangó szólt a Chicago musicalből.
Kinyitotta az ajtót.
Pop, hat, Cicero
Cicero megérdemelte, csak...
Még Patty is vette a lapot.
„Patty, milyen volt a börtön?”
Azt mondta: „Csináltam beöntést, mert azt hittem, randira megyek,
„körbenéztem, és arra gondoltam, csak álmodom.”
A barátaimmal nem járunk el szórakozni. Nem vagyunk ilyenek.
Senki sem iszik és nem drogozik.
Csak otthon Youtube-ozunk, Fortnite-ozunk, és...
Ritkán megyünk valahova. Egyszer
Patty a szülinapján azt mondta:
„Elmegyünk egy klubba, és mindenki jön.”
Úgyhogy elmentünk. Általában úgy öltözöm...
mintha egy bolti eladó lennék.
A barátommal, Nickkel voltam. Biztos ismeritek Nicket.
És Nick úgy nézett ki...
mint egy 193 centis kísértetjárta viktoriánus baba, és...
Mindig kínai vázának öltözött. És...
A táncparketten próbáltunk táncolni,
de mindenkinek itt volt a feje. Nické meg ott fent. És...
Nick nagyon magas. Nem szokott nála magasabb embereket látni.
És volt egy baromi magas srác, magasabb, mint Nick,
és elsétált mellette. Nick meg így nézett...
Megkérdeztem, mi a baja. Mire ő:
„Ki a fasz engedte be Frankensteint?”
Aznap este... Szóval leültünk, mert harmincasok vagyunk.
Aznap este volt egy csomó go-gós srác, és imádom...
Nincs is jobb egy go-gós srácnál.
New Yorkban illegális levetkőzni.
Kell valami, ami eltakar valamit.
Szóval ez a go-gós fiú felállt az asztalra, és levetkőzött.
De a papucs és a zokni rajta volt.
Szóval ebben a helyzetben nem az volt a legmelegebb,
hogy a segge kilátszott.
Hanem hogy a melegek azt mondták: „Nézzétek azt a kurva cipőt!”
De ez nagyon különleges. Tudom, hogy különleges,
de nekem még inkább az. 16 éve stand-upozom...
Igen. Ez hosszú idő.
Vicces, mert az emberek mindig megkérdezik
az interjúkon, hogyan kezdtem stand-upozni.
És azt hiszem, jogos a kérdés, mert...
Az egész fura.
Nem csak annyi, hogy írsz valamit, aztán színpadra állsz,
hanem éveken át eljársz imprós estekre,
ami általában egy pincében van,
60 másik humoristával együtt. Beteszed egy vödörbe a neved.
Két óra várakozás után két percet kapsz.
Éveken át minden este ez megy.
Végül eljutsz egy báros műsorig,
ami nekünk, humoristáknak... Elbűvölő. Van egy műsorom,
van egy bárműsorom,
de ez azt jelenti, hogy mindenki jól érzi magát,
mi meg elrontjuk...
Az a helyzet, hogy meleg vagyok, és ezt...
minden este el kellett mondanom.
Ez fura. Minden este el kell mondanod.
Próbálunk új módszereket találni erre,
viccessé tenni, újra és újra coming outolni.
Azt gondolnátok, ez evidens, melegnek nézek ki, úgy is beszélek,
de ha nem hozom fel, érzem a feszkót a teremben.
Azt kérdezik: „Német a srác?” Ez annyira...
Elegem volt a viccekből, felmentem a színpadra, és azt mondtam:
„Kösz, nyilván meleg vagyok”, és továbbléptem.
A karrierem most nagyon jól halad, de négy éve nem volt így.
Elmondom, hol tartottam a karrieremben négy éve.
Emlékszem, 2021 áprilisa volt,
felhívott az ügynököm, a járvány kezdett lassulni.
Újranyitották a klubokat,
és az ügynököm azt mondta: „Matteo,
„újranyitnak egy klubot Phoenixben,
„és be kell tanítaniuk a személyzetet.
„Bárki jó nekik a színpadon.”
Mire én: „Ott leszek.”
Szóval odamentem. És ne feledjétek, most minden este ezt csinálom,
de egy évig nem csináltam... Nem is tudtam, mit mondjak.
A jegyzeteimben Liza Minnelli szerepelt. Nem volt mit mondanom.
Egy órányi Liza Minnelli-poént tudnék mondani.
Csak a nyitópoénom volt meg.
„Köszi. Nyilván meleg vagyok.”
A kulisszák mögött hallottam, hogy a házigazda szólít.
„Köszöntsétek a színpadon, Matteo Lane-t!”
Kimentem, és azt mondtam: „Kösz, nyilván meleg vagyok.”
Erre egy férfi az első sorban felnéz, és azt mondja: „Mi van?”
Ez nem tetszett. Annyira berozsdásodtam,
hogy nem tudtam reagálni rá. Azt kérdeztem:
„Nem szereted a melegeket?”
Mire ő: „Nem.”
A feleségével volt. Általában
a nők kedvesebbek a melegekkel, úgyhogy rákérdeztem:
„Te szereted a melegeket?” Mire ő...
Mondtam, hogy én nem mehetek el.
De azt mondtam, ha nem akarnak maradni, elmehetnek.
Felálltak, és kisétáltak.
De volt egy meleg a közönségben. Isten áldja ezt a meleg férfit!
A sarokban ült, és ahogy kisétáltak,
láttam, hogy... Tudjátok milyen, amikor erőt merítünk.
Közeledtek. Amint elhaladtak mellette, azt mondta:
„És ne is gyertek vissza!”
Nagyon köszönöm, Los Angeles! Csodálatos este volt.
Köszönöm.
Köszönöm, hogy eljöttetek!
Jó éjt!
Visszajött!
Csússz arrébb!
Oké.
Jól van. Miről maradtam le?
Nyerésre állok.
- Sokkal ügyesebb vagyok. - Oké, próbáld meg!
Oké. Újra kell mondanom egy részt. Hol van Jared, a rendezőm?
Oké. Akkor újravesszük azt, amikor Új-Zélandról az Uberre térsz át,
és vezesd fel jobban a témát!
Amikor azt mondod: „Sokat utazom a munkám miatt,
„mindig Uberrel megyek.” És utána jött rögtön az uberes poén.
Várj, mi van?
Nem is tudtam, hogy ez átmenet volt. Oké.
Csak akarok egy átkötőt az új-zélandi és az uberes rész között.
Oké, befejezem az új-zélandi részt, és jön az Uber.
Pontosan.
Új-Zéland utálni fog. Oké.
Oké. „Te oda, te meg oda. Probléma megoldva.”
Mint egy őrült! Te jó ég!
Nem is emlékszem, hogy jutok el a következő poénig. Bocsi!
Nem emlékszem.
Esküszöm, fogalmam sincs, Jared.
Tökre megalázó. Beadtok egy kis ködöt? Oké, szóval...
A feliratot fordította: Usztics Anna