Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Haide!
Haide, trișează!
- Trișează. - Cum de câștigă întruna?
Are controllerul ăla bun!
Bine, mă întorc imediat.
Măiculiță, oameni buni! Animalelor!
Doamnelor și domnilor, Matteo Lane!
Bună seara!
Bună!
Doamne!
E o seară foarte importantă.
Avem multe de discutat.
Femeile albe.
Uite ce e: femeile albe,
în timpul zilei...
sunteți normale.
Sunteți normale. Lucrați la resurse umane sau la PR.
Bine, totul e în regulă. Doar că...
După o înghițitură de rosé...
începeți: „Asta este seara mea.”
Ce se întâmplă cu voi?
Toți știm cum vorbește o femeie albă și beată, nu?
Pentru că noi... Hai că știți!
Și uite care-i treaba, nu e strident.
Nici măcar, e asurzitor.
E asurzitor. Știți sunetul.
Dacă bagi o albă beată sub pământ într-o bază militară,
tot vei auzi „cartofi prăjiți?” Doar că...
Da, așa e.
Și uite ce am mai observat:
fiecare conversație cu femei albe e exact la fel.
Fiecare. Nu contează unde ești,
în ce țară ești, la ce oră, mereu vei auzi:
„Îi spuneam lui Joanne zilele trecute că nu va merge...”
Nu trebuie să te apropii ca să auzi restul.
Poți merge la orice alt grup de femei albe.
Vor termina ele conversația.
„Spunea că nu-mi fac treaba, dar eu...”
Am fost la Roma acum câteva luni și...
Ciao! Și...
Am văzut trei fete albe plimbându-se. Aveau cam 19, 20 de ani.
Tinere. Probabil prima dată la Roma.
Se dădeau adulte. Și toate mâncau înghețată,
se plimbau, și fata din dreapta zice:
„Înghețată asta e mult mai bună decât înghețata de ieri.”
Și fata din mijloc spune:
„Bine că există TikTok.”
Sper că e moartă.
De-aia e bine că există TikTok.
Și e amuzant că pe TikTok și Instagram...
Nu știu cum s-a întâmplat, dar algoritmul meu
îmi afișează doar femei albe care gătesc paste.
Nu știu cum am ajuns aici.
Și știu că italienii sunt albi. Vorbesc despre Sarah, nu despre Maria.
Cât de bătrân sunt! Nu știam că există rețete în tendințe.
Nu știam că există.
Dar rețeta pe care o văd tot timpul
e mereu la fel: ulei de măsline, ceapă, usturoi,
pastă de roșii, smântână de gătit, mozzarella proaspătă și fusilli.
Și pastele... Mă rog. Merge, sigur. Dar am văzut o femeie.
Intra în cadru și zice:
„Dacă vrei să gătești preparatul care o să-l facă să...”
Femeia nu are prieteni, pentru că...
Prietenii te trag la răspundere, nu?
Dacă aș face un video cu paste și aș intra zicând:
„Dacă vrei să gătești preparatul care o să-l facă să...”
și l-ar vedea prietenii mei,
mi-ar spune: „Ce tot poponărești acolo?”
E amuzant, ador să merg în Italia. E cineva aici din Italia?
Nu din Long Island.
Merg în Italia tot timpul
și e amuzant că scriu mereu glume despre Italia.
Îmi dau seama că, de atâția ani de când merg,
n-am făcut niciodată nimic gay în Italia și... Mă rog...
Vreau să spun că ei sunt conservatori.
Au și Vaticanul acolo. Vaticanul.
Bărbați în rochii, gen: „Fetele n-au voie.”
Sunt atât de gay, dar...
Sunteți atât de gay!
Adică, n-am mai fost la o întâlnire acolo până acum...
Am ieșit la întâlnire doar o dată acum trei ani.
Eram în Roma și vorbeam cu un tip pe nume Giuseppe și...
Vărul lui Pinocchio.
Și i-am trimis mesaje când eram la hotel.
Și când a ajuns el la mine,
mi-a scris: „Sunt jos.” Și...
Mesajul lui avea accentul ăla.
Deci, mă duc jos și are loc o scenă clasică din Roma.
El se sprijină pe o Vespa roșie, iar eu am spus cu voce tare:
„Oare sunt Lizzie McGuire?”
Pe Vespa, pe locul din spate: „Cântă-mi, Paolo!”
Din asta sunt făcute visurile
Apropo, am revăzut filmul ăla. Paolo este 100% mexican.
Dacă ai vedea scenele picate la montaj, sunt sigur că zic: „Acțiune!”
„Hola, Lizzie!”
Când merg în Italia, se întâmplă ceva.
E o nebunie, acum un an...
Anul trecut am cunoscut-o la Roma pe cea mai faimoasă femeie din lume.
Stăteam cu amicul meu, Daniele Gattano, un comedian italian.
E foarte amuzant, e și gay. Practic, e ca mine, dar acolo.
Am fost la un restaurant și nici măcar unul elegant.
Unul oarecare. Și m-au întrebat:
„Mâncați înăuntru sau afară?” Am zis: „Mâncăm afară.”
E o zi frumoasă, așa că ieșim, el stă în fața mea
și îl văd cum începe să intre în panică.
„Matteo!” „Ce e? Ce se întâmplă?”
„Opfra, Matteo!”
Eu zic: „Opfra? Ce e un Opfra?” El zice:
„Opfra Winfrey, Matteo!”
Ei îi spun lui Oprah „Opfra”. Nu știu de ce.
Mă întorc, mă uit: să mor de nu era Opfra!
Oprah Winfrey... Apropo, născut și crescut în Chicago,
25 de ani, n-am dat de scârbă.
Ajung la Roma, uite-o pe Oprah!
Acum mă gândesc:
„Trebuie să-i spun ceva lui Oprah, nu?”
Apropo, când vezi o vedetă, nu vrei să o ții ostatică.
Fă-i un compliment în trecere, bine?
Dar eu zic: „Ce pot să spun care să cuprindă tot ce reprezint
și ce gândesc?” Că sunt gay, american și că ea arată grozav.
Mă gândesc.
Intră, e atât de aproape de mine.
Îmi scot ochelarii de soare, avem contact vizual direct și zic:
„Sper că muncești!”
Nu? Jur, știți ce mi-a spus?
Jur, zice: „Ba sper că tu muncești!”
Jur.
Și a muncit. Ne-a făcut chiftele.
Îmi place să merg în Italia și...
Vara trecută... Merg mereu în Sicilia.
Am multe rude și prieteni în Sicilia și am fost în Sicilia anul trecut.
Am fost cu prietenul meu, Giovanni. Și în partea de nord-est a Siciliei
sunt niște insulițe
și una se numește Lipari. Foarte mică.
Sunt cu Giovanni și când sosim,
toți zic: „Dacă vrei să mănânci, du-te la restaurantul
numit Trattoria Siciliana. Acolo trebuie să mergi.”
Deci, la ora 19:00, ajungem la restaurant.
E plin, nu? Evident. E singurul loc valabil.
Vedem că e o masă liberă cu două scaune.
Mergem la femeia care lucrează acolo, care are puțin peste 100 de ani, și...
Asta e chestia cu femeile italiene. Ori au 25, ori 92 de ani.
Nu există nimic între.
Fie e un model înalt și superb,
fie e E.T. în capot.
Îl mai știți pe E.T. în travesti?
Așa e bunica mea.
Mergem la ea și îi spunem în italiană:
„E un scaun liber! Ne putem așeza?” Ea zice: „Bine.”
Ne conduce la masă, așa...
Merge ca Mariah Carey la concertul ei de Crăciun.
Abia...
ajunge la masă.
Vorbim îndată și despre Mariah. Am ce povesti.
Ajungem la masă și pe scaun...
Nici n-aș zice că e o poantă, fix așa a fost.
E o pisică pe scaun și zice:
„Nu!”
Am zis: „Ce? De ce?” Ea spune: „Rocco.”
Scriam gluma asta și l-am sunat pe Giovanni.
Am zis: „Scriu o glumă despre tine.” Înainte să termin,
zice: „Da, Rocco.”
Ne bem cafeaua în fiecare dimineață la pasticceria asta din apropiere.
Și acolo e același lucru: doar E.T. în capoate care gătesc.
Știi, ești în Sicilia în mijlocul verii.
Caniculă. Toți sunt foarte bronzați.
Și vedem o fată care lucrează acolo.
Probabil avea 20 de ani. E atât de palidă,
încât am crezut că ne bântuie.
Era atât de albă!
M-am dus la ea și i-am zis: „Buongiorno!”
Ea a zis: „Buongiorno!” Și încep să comand cafea.
Zic...
Și ea zice: „Stai, nu! Per favore... Nu.”
Și zic: „Vorbești engleză?” Ea zice: „Sunt din Irlanda.”
„Și ce cauți aici?”
„Am cunoscut un italian acum șase luni și m-am mutat aici.
Lucrez la patiseria mamei lui. Transpir de zor. Ajutor!”
Ce proastă!
Dar asta e mișto la slujba asta,
după atâția ani de stand-up,
fac turnee internaționale și nu mă refer doar la Canada.
Primul astfel de turneu a fost anul trecut.
Am fost în Europa, am început în Franța. A fost grozav.
Și în deschidere îmi aduc mereu un amic foarte bun,
Francesco De Carlo, comedian italian talentat.
Și când ești în altă țară, încerci să înveți expresii scurte, nu?
Dacă intri într-un magazin, suntem în Franța: „Bonjour. Merci.”
Și când pleci: „Au revoir!”
Dar accentul lui Francesco e atât de pregnant,
încât, de câte ori spuneam „Au revoir”, în spatele meu, aud: „Au!”
„Francesco, ce zici acolo?” „Nu știu, nu pot spune cuvântul ăsta.”
Ciao!
Sunt atât de obișnuit cu publicul american,
încât nu credeam că diferă așa tare chestiile minore.
De exemplu, cu un public american,
când pun o întrebare și vreau un răspuns afirmativ,
americanii întotdeauna spun...
Așa spunem noi „da”.
Dar eram la Paris
și aveam show. Cu o mie de francezi gay.
Francezi și mai gay. Și...
Toți par foarte gay. Eu par heterosexual Paris.
Arăt de parcă aș da gata păsărici în Paris.
Gata!
Imaginați-vă!
În pantalonii ăștia scurți.
Deci sunt în spectacolul ăsta, nu? Susțin un show.
Sunt o mie de oameni. Pun o întrebare.
Cred că vor face...
Și, jur, în același timp, toți zic...
„Da.”
După spectacol, mergem la un restaurant. Iar acest restaurant
e unul dintre locurile alea foarte pretențioase
și toți par atât de importanți.
Iar chelnerițele nici măcar nu erau drăguțe,
erau modele pe podium. Și erau extrem de răutăcioase cu noi.
Erau haine.
Dar superbe! Și dacă mi-ar fi aruncat supă în față, aș fi zis: „Merci.”
Dar una dintre ele ținea o tavă uriașă cu farfurii și pahare.
Și se împiedică și cade. Se sparg și împrăștie peste tot.
Și tot restaurantul o privește. Sunt...
Francesco mănâncă salată. Nici nu-și abate privirea:
„Nu poți avea totul în viață.”
M-am distrat în Paris la show-uri, apoi am plecat la Amsterdam.
A mai fost cineva la Amsterdam?
Da, m-am simțit grozav.
Dar știți care-i problema? N-am putut pronunța numele nimănui.
Toți aveau nume care sunau ca un strănut.
Spuneam: „Bună, mă numesc Matteo.”
„Numele meu este...”
Zice: „Gesundheit? E fiul meu.” „Mai taci!”
Olandezii sunt foarte diferiți ca public.
În Italia, când faci show în Italia,
clipești și publicul zice:
„Grazie, Matteo.”
Iată cum râd olandezii...
Apoi, după spectacol, zic:
„N-am mai râs așa tare niciodată.”
„Mă dor obrajii, abdomenul.”
„Nu voi uita noaptea asta tot restul vieții.”
Au multe canale în Amsterdam,
pentru că se cred Veneția și...
Au bărci de închiriat, în care oamenii stau și beau.
Bărcile au baruri și chelneri. E foarte fascinant.
Francesco zice: „Să luăm o barcă!”
Rezervăm o barcă și când ajungem,
era clar că ne luaseră de turiști fraieri, fiindcă barca noastră nu avea bar.
Avea o pungă de beri Heineken și...
„În fine, să urcăm în barcă!”
Așa că ne urcăm în barcă și avem un ghid turistic.
Singura treabă a ghidului este să ne povestească despre Amsterdam.
Dar s-a crezut comediantă, așa că am detestat-o pe loc.
Dacă ați mai fost la Amsterdam,
știți că unele clădiri sunt mici, altele, înalte. Par șubrede.
Sunt mai aplecate în față, pe spate.
Arată spre mai multe clădiri din astea:
„Vede toată lumea clădirile alea?”
Zicem: „Da.” Ea zice:
„Le numim clădirile gay.”
Mă lasă rece pe partea gay. Partea comediantă se întreabă:
„Care e poanta?
Eu și Francesco am ridicat mâna.
Ea a zis: „Da.” Și o întrebăm: „De ce sunt clădirile gay?”
Și ea spune: „Fiindcă-s ciudat orientate!”
Nesimțito!
Deci am fost în Europa.
După aceea, am fost în Australia să țin spectacole.
Nu mai fusesem în Australia.
Și am aflat ceva: americanii nu știu nimic despre Australia.
Chiar nu. Eram în Sydney, mă sună o amică.
Mi-a zis: „Cât de exotică e Australia!”
I-am zis: „Sunt la Sephora.”
Nu știam că toți australienii știau asta.
Când eram pe drum, eram pe Instagram și mi-am zis:
„Abia aștept să țin un koala.”
De fapt, nu vreau... Alt gest tipic de muiere albă.
Să ții un koala. Nu toate,
ci alea care, la 13 ani, au mers în Bahamas în vacanță
și s-au întors cu părul împletit.
Le-am zis: „Molly, ai părul roșcat.
Suntem în Chicago. Pune-ți o pălărie!”
Așa că am spus în glumă: „Plec în Australia.
„Vreau să țin un koala.”
Nu știam că toți știau asta.
Am primit sute de mesaje de la australieni
spunând: „Știi că au chlamydia.”
Nu încerc să-i ling păsărica.
Chiar se întâmplă asta? Mulți americani încearcă să...
„Și... zâmbește!”
I-am răspuns: „Nu m-am făcut gay ieri.
„Am stat cu urși care au chlamydia.”
Chestia cu accentul, totuși...
Uite, înțeleg, eu sunt străinul. Eu sunt cel care are accent, bine?
Dar în fiecare dimineață sunam la micul dejun,
iar tipul răspundea și zicea: „Bună ziua!”
Și-l întrebam: „Aveți iaurt și granola?
„Aș vrea ceva ușor.”
Și știu că nu a spus asta, dar mie mi s-a părut că spune...
Și mereu termina cu: „Dacă vrei.”
Și ziceam „da” din frică.
Așa că am mâncat doar somon la micul-dejun.
Trebuie să ai grijă cu accentul australian!
Trebuie să știi să-l distingi. Când aveam 18 ani,
eram la facultate și a venit o studentă străină
și mi-a zis: „Bună!”
Încercând să fiu amabil, am zis: „Doamne, bun-venit în Chicago din Australia!”
Și ea a zis: „Noua Zeelandă, de fapt.”
Bine, dar nu am spus China. Am fost pe aproape.
Cât de enervantă a fost Noua Zeelandă în pandemie?
Își amintește cineva asta?
Cel mai... prim-ministrul făcea zilnic declarații la TV:
„În Noua Zeelandă nu avem cazuri de COVID.”
Eu zic: „Nu locuiește nimeni acolo!
„Eu sunt în Manhattan, idiotule!”
Oricine poate face jobul tău. „Tu te duci acolo și tu acolo!
„Problemă rezolvată.”
Când faci ce fac eu,
călătorești mult.
Sunt în Uber tot timpul.
Sunt... oriunde merg, în orice țară, oraș:
în Uber.
Și fiecare are propria cultură Uber.
New Yorkul are o cultură Uber aparte.
Vreau să vă întreb: aici, în Los Angeles,
aplaudați...
dacă vorbiți cu șoferul.
Sunteți duși cu capul?
În New York, nu vorbim cu șoferii noștri de Uber.
Nici ei nu vor asta.
Uite cât de mult nu vrem să vorbim.
Am avut un accident de mașină în Uber la intersecția 39th Street cu 6th Avenue
și tot nu i-am zis nimic șoferului de Uber.
Ne-am unit privirile în oglinda retrovizoare.
Am anulat cursa și am ieșit din mașină.
Dar oriunde altundeva, vor să-ți vorbească.
Cel mai rău e în Carolina de Nord.
Cel mai rău a fost acolo.
Da, ați auzit bine!
Fug spre Uberul comandat. Plouă. Trebuie să ajung la aeroport.
Înainte să apuc să închid ușa, un șofer de coșmar pentru newyorkezi.
Se întoarce spre mine: „Ia te uită!
„Se pare că cineva merge la aeroport azi.”
Nu!
Încerc să-i transmit toate semnele internaționale.
Zic: „Fără conversație!” Am opt rânduri de căști pe urechi.
Omului nu-i pasă. E gata să luăm prânzul împreună.
Zice: „Pică bine, fiindcă trebuie să-mi vizitez fiul
„după aceea, locuiește lângă aeroport.”
„În regulă.”
Apoi spune, și nu inventez nimic:
„Fiul meu are
„cancer.”
Așa că am anulat cursa
și am ieșit din mașină.
Ce era să-i zic?
Vei primi cele cinci stele.
Am făcut gluma asta la un show și o femeie a urlat:
„Nu e amuzant!”
Am zis: „Ești șofer de Uber?”
Ce idioțenie!
Zice: „Am supraviețuit cancerului!”
Așa că am anulat și-am plecat.
Asta e, călătoresc foarte mult, sunt în avioane, în hoteluri noi,
în Uber. Mă doare spatele.
Și vorbeam cu prietenul meu, Mitch.
Nici nu știu cum să încep povestea asta.
Am angajat o escortă fără să vreau. Și...
Chiar n-am vrut. Uite ce s-a întâmplat...
Vorbeam cu Mitch, ziceam: „Mă doare mereu spatele.
„Trebuie să chem un maseur.”
Dar Mitch nu era în apele lui.
E gay, vârsta a doua, activ sexual, recent divorțat.
Redundant, da.
Când am spus asta, mi-a zis: „Ai nevoie de un maseur?
„Am tipul perfect pentru tine.”
Ce tâmpit sunt! Primesc mesaj de la tip.
Primul lui mesaj e: „Doar cash.”
Eu zic: „S-a făcut.”
Plus un loc de întâlnire secret în Cartierul Chinezesc.
Urcam scările și îmi ziceam
„Mi-e frică!”
Aș fi atât de ușor de ucis...
A fost imposibil de găsit.
Parcă eram într-un altar în Zelda. Nu găseam ieșirea.
Și știți ce e amuzant? Când mergi la spa,
auzi muzică tipică de spa. Enya, ceva de genul.
Intri și...
Cine poate spune unde te duce drumul...
Nu era nicio Enya.
Văd un om înspăimântător în lumină de neon. „Du-te să te dezbraci!”
Am zis: „Acum mă duc!”
Aș vrea să fie o născocire. Intru în cameră,
văd masa, fără pătură, și mă întind, gol, cu fundul în sus,
gata să fiu ucis.
Și îmi bag capul prin chestia aia,
gaura la masa de masaj... E ca o gogoașă, nu?
Da, ca să văd podeaua.
Mă uit la podea, aud ușa închizându-se
și văd două picioare venind spre mine, apoi îi cad pantalonii.
Eu, ca prostul, îmi zic: „I-o fi cald.”
Așa că începe să mă maseze
și, pentru că eu cred că e un masaj, încep să adorm.
Mă trezesc după zece minute cu un deget în fund.
Pentru o clipă am crezut că-s violat. Și m-am gândit: „Ba nu. Așa e!
„Am plătit ședința.”
Așa e. Am plătit-o și...
Am dat bacșiș, așa că...
Îl sun pe Mitch mai târziu: „Cum îndrăznești?”
Zice: „Te-ai simțit bine?”
Zic: „Normal că m-am simțit bine!”
Ar trebui să fac ceva. Ar trebui să fiu masat.
Să fac yoga. Ar trebui să fac ceva, dar nu.
Sunt leneș. Mă duc la sală,
dar chiar și mersul la sală e o corvoadă pentru mine,
pentru că nu sunt o fire sportivă. N-am fost niciodată.
Nu mă simt bine în mediile sportive.
Când eram copil, mi-ar fi plăcut să fac sport.
Hochei, fotbal, ceva.
Dar tații, copiii și antrenorii răi și homofobi
m-au făcut să zic: „Bine, o să cânt atunci...”
Pentru că... și știu că generalizez aici.
Bărbații hetero să aplaude!
Toți homosexualii pe ei! Nu, eu...
Doar vă tachinez.
Dar așa se întâmplă.
Știu că generalizez aici, bine?
Dar, în mintea mea, când tipii hetero merg la sală,
poate au început când aveau 15 ani.
Au fost cu antrenorul sau cu amicii lor sau cu fotbalul... În fine.
Așa că încep de la 15 ani,
traiectoria lor e... E mai ușor pentru ei.
Merg cu prietenii, devin mai încrezători,
încep să arate mai bine, apoi merg mai des, o chestie socială.
Dar observ că se căsătoresc, împlinesc 30 de ani, au copii.
Atunci intervin homosexualii.
Ieșim din ascunzătoare. Zicem: „Undă verde!”
Dar eu nu știu să vorbesc cu heterosexualii de la sală.
Nu am aceeași energie.
E un antrenor... Nu e al meu, dar e la sală.
Îl cheamă Giovanni. E din Bronx.
E latino, înfricoșător, ca un dominator.
Ne vedem în fiecare zi.
Și când vezi pe cineva zilnic, te saluți subtil.
Dar felul în care mă salută... Ajunge în dreptul meu și face...
Și nu știu cum să răspund, așa că și eu...
Răspund la ce nu mă întreabă.
Îmi zice: „Salut!” „Bine. Mersi!”
Odată mă antrenam, era ziua umerilor,
așa că stăteam acolo, antrenâdu-mă
și mă uitam în oglindă,
iar cel mai masiv tip din sală... Era un centaur.
Bărbatul ăsta era uriaș.
Și se apropia de mine.
Mă simțeam ca Josie Grossie. „Vrei la bal?”
Vine și-mi zice: „Mă ajuți cu halterele?”
Eu zic: „Bine, mulțumesc.” Nu, n-am...
Nu am spus asta. M-am dus la banchetă.
Vă spun, parcă erau 400 de kile pe fiecare parte.
Greutatea aia...
I-aș fi zis: „Sunt șanse mai mari de supraviețuire
„dacă v-ar ajuta vântul”.
Așa că...
Merg în spatele lui și întind mâinile așa,
fiindcă așa am văzut că fac alții.
Ce-mi place la heterosexuali: nu știu ce-i rușinea.
Prima sforțare și la Olimpiadă!
Dar eu intru în panică.
„Eu și mâinile mele gay amărâte
„sunt singurele chestii care-l țin în viață.”
Dacă-mi cade, moare.
Așa că alerg ca Nathan Lane în Cabaret în familie: „Paramedic!”
Doar că...
Nu pot!
A fost o ușurare când s-a terminat. A zis: „Mersi, frate.”
Eu am zis: „Ultima dată!”
M-am hotărât să-mi iau un antrenor.
Să-mi dea încredere.
O să știu ce fac, să nu mă simt pierdut în sală.
E distractiv să-ți iei antrenor.
Îl spui directorului: „Vreau un antrenor.”
Deschide un album, îți arată poze, iar eu zic:
„El e sexy.”
L-am ales pe cel mai înfricoșător tip.
Avea barbă mare, șapcă.
Îl chema Damon. Și apoi am început să am fantezii.
O să fie ca un episod din Ricki Lake.
Nu ascult deloc de mama.
Am 13 ani și zic: „Du-te dracului!”
Apoi vine un sergent de instrucție și țipă la mine, plâng.
A fost doar o fantezie.
Așa că m-am dus să mă întâlnesc cu el. Nu-l mai văzusem.
I-am zis: „Hei, Damon, mă numesc Matteo. Cum a fost weekendul?” Și el a zis:
„Cred că mi-e câinele bolnav și sunt foarte supărat.”
Din asta sunt făcute visurile
E atât de gay și australian!
Îl iubesc mult.
M-am hotărât să-i zic lui Giovanni, celălalt antrenor,
că am o glumă cu el.
Cred că dacă am o glumă despre cineva, ar trebui să știe.
Și Mariah încă nu m-a sunat înapoi, dar...
Bună, Mariah!
Dar m-am dus la el și i-am zis: „Mă numesc Matteo.
„Sunt comediant.” Și i-am explicat gluma.
Și nu a răspuns.
Dar acum, când îl văd la sală, face așa...
Chiar vreau să i-o trag.
E amuzant să scrii stand-up.
Fiecare o face în felul propriu.
Unii oameni au o oră întreagă
și vorbesc despre ceva dramatic sau au un fir narativ comun.
Mereu am simțit că stand-up scris de mine e mai degrabă:
„Punem țara la cale la brunch.” Ceva lejer.
Poate nu-s bun scenarist, dar...
E greu, pentru că vorbesc doar despre viața mea,
și vreau să vorbesc și despre unele chestii
cum ar fi despre faptul că sunt mexican și...
Mama e italiancă...
Mama e italiancă și mexicană,
așa că eu parcă aș fi Jafar dacă și-ar declara orientarea.
„Prințul Abubu.”
E foarte gay.
Jafar era gay. Știți ce-și dorea?
„Vreau ca prințesa Jasmine să se îndrăgostească tare de mine.”
Zic: „Fată, toți am avut dorința asta.”
Atât de gay!
Vom reveni la mexicani. Știți cine mai e gay?
Mufasa. Bun, deci...
Mufasa e gay! Știu că Scar e gay, îl sărim.
E o scenă în care Mufasa țipă la Scar,
apoi apare Zazu și...
Zazu e și el gay. Deci...
Am o grămadă de nuci de cocos
Mary, bagă frână! Bun, deci...
Zazu aterizează pe umărul lui Mufasa. Fac mișto de Scar.
Zazu face o glumă despre Scar.
Zice: „Ar face un covor de tron bun.”
Și Mufasa, ditai masculul alfa:
„Vai, Zazu!”
Eu zic: „Gay!”
Îl văd.
Bine, încă una.
Încă una. Cred
ca Oglinda fermecată din Albă-ca-Zăpada e foarte gay.
Mă înșel?
În primul rând, eu eram oglinda aia în liceu.
Le spuneam prietenelor bune: „Ești cea mai frumoasă.”
Știu că...
Cunosc abordarea asta.
Dar oglinda era o jigodie.
Oglinda știa că regina e nebună.
Ca să meargă totul bine, trebuia doar să zică: „Ești cea mai cea.”
Și într-o zi i-a venit ideea:
„Cine e cea mai frumoasă din țară?”
„Scorpia aia! Fă-i felul!”
Calm.
Sunt parțial mexican și vorbesc spaniolă.
Am învățat mai întâi italiana,
iar acum, când vorbesc spaniola, am un accent italian pronunțat.
Când vorbesc cu alți hispanici, îmi zic:
„Vorbești ca Mario.”
Nu știu nimic despre familia mea mexicană,
dintr-un motiv foarte telenovelistic.
Cred că cel mai bun mod de a o descrie e...
Acum câțiva ani,
am fost la o emisiune TV mexicană numită Noches con Platanito.
Deci avem mexicani în sală. Bine.
Înseamnă Noaptea micii banane și...
e super mexicană, e prezentată de un clovn. Fără noimă.
Când am fost la emisiune,
producătorul a zis: „Va întreba de bunicul tău.” Bunicul e mexican.
Și cum ajung, prima întrebare:
„Bun, bunicul tău e mexican. Deci ești mexican.
„Spune-ne despre bunicul tău!”
Și eu am zis: „Da, așa e. Bunicul e din Jalisco.”
Și, știi...
Știi...
Am spus: „E adevărat.
„Familia bunicului e din Jalisco, Mexic.
„Dar nu i-am cunoscut niciodată,
„pentru că bunicul și bunica au avut cinci copii împreună.
„Și, în același timp,
„el a făcut cinci copii cu o altă femeie și...
„le-a dat tuturor aceleași nume.”
Așa credeam că va reacționa și el.
Dar zice: „Bunicul tău e foarte deștept.”
Așa că m-am conectat mai profund cu moștenirea mea mexicană.
Soțul meu e mexican,
iar eu mergeam des să-l văd când aveam o relație la distanță.
Acum stă la New York.
Și am observat, totuși,
de fiecare dată când merg în Mexic,
că există mereu o problemă. De fiecare dată.
Ultima dată, înainte să se mute în SUA,
eram în San Antonio, Texas.
Și... nu. Și...
Ce loc grozav! Deci...
Dar mă duc la aeroport.
Zbor cu Aeroméxico.
Pe panou scria peste tot: „Întârziat.”
Mă întreb: „Ce se întâmplă? De ce întârziem?” Îmi răspund:
„A explodat un vulcan
„în Ciudad de México. Nu știm cât va dura
„până să putem decola.”
De obicei, când auzi
că un vulcan a explodat la destinație, îți spui:
„Ar trebui să reprogramez călătoria.”
Dar... făcusem deja duș anal.
Așa că...
M-am dus la recepție și am zis: „Bună!
„Știu că erupe un vulcan, dar...
„Eu am făcut duș anal. Și...
„Poate tu nu știi ce înseamnă,
„dar sigur e un steward acolo, prin spate, care știe.
„Acum am cam trei ore la dispoziție și...
„Dacă e nevoie de ajutor...
„Trimite-mă și mă așez pe vulcan.”
Singurul heterosexual zice: „Nu știu ce tot îndrugă.”
Au întârziat șapte ore și jumătate.
Șapte ore și jumătate.
Eram singurul american. Toți erau mexicani.
Și am fost fascinat
pentru că se aliniaseră ca o mică armată.
Câte doi, în scaune cu rotile.
Niște băbuțe în scaune cu rotile.
Adică 16 Coco. Doar...
Să-ți aduci aminte de mine
Și le priveam...
Fără telefon mobil, fără iPhone, nimic.
Șapte ore și jumătate, au stat...
Așteptam ca pilotul să ne anunțe:
„Mai plecăm? Nu mai plecăm?”
Într-un final, după șapte ore și jumătate,
pilotul apare, un omuleț.
Foarte dramatic. Ne putea spune pe loc,
dar a trebuit să meargă pe podium.
Merge până ajunge la difuzor și ne spune...
„Bine, toată lumea.”
Adică „Hai, să mergem!” Așa că...
Urcăm în avion, toți fericiți.
Să-ți aduci aminte de mine
Stăm în avion cam o oră.
Dacă zbori mult, îți dai seama că ceva nu e în regulă.
Deci așteptăm. Se duc să anunțe:
„Zborul s-a anulat.”
Știu. Acum, de obicei, când zborul tău este anulat,
Delta, United, orice, chiar Spirit,
vor trimite un email
și îți vor spune, „Iată noul tău bilet de îmbarcare.
„Acesta e noul tău zbor. O să vedem...”
Asta e cea mai tipică abordare mexicană.
Nu-ți vine a crede!
Înainte să ne lase să coborâm,
pilotul revine la difuzor și zice...
„Bine, toată lumea.
„O să las avionul aici.
„Așa că...
„Întoarceți-vă mâine-dimineață.
„Și o să plecăm.”
Oare unchiul meu Mike pilotează avionul?
Și a fost amuzant.
A doua zi, cu tichetul de îmbarcare mototolit:
„Da, în fine, Aeroméxico.”
Nostim rău! Aceiași oameni, același haine.
Parcă erai într-o stațiune. Ziceai: „Bună!” Și...
Oricum, am plecat spre Mexic. Și, vă spun,
dacă n-ați fost la Ciudad de México, duceți-vă!
E cel mai incredibil oraș de pe fața planetei. Mergeți!
Oamenii sunt incredibili.
Și, cum vă spuneam...
crescând în cultura italiană,
nu mi-am dat seama cât se aseamănă italienii și mexicanii.
Mă refer la familii mari, mâncare bună, catolicism, dramă.
Soțul meu zice că nu e melodramatic, dar, odată, când urcam scările,
băuse ceva mai devreme
și se clătina, i-am zis: „Rodrigo, să nu cazi!”
Și zice: „N-o să cad niciodată!”
Bine, Motanule încălțat.
Cred că m-am însurat cu el pentru că nu sforăie.
Doar atât vreau.
Atât. Am 38 de ani, nu...
Aplaudați dacă partenerul vostru sforăie.
Oamenii care sforăie... sunt egoiști.
Cine dracu' te crezi?
Doar 12 ore de...
zici că te îneci cu o mie de scule în gură.
Adică, ce e în neregulă cu tine?
Și nimeni nu se trezește mai revigorat dimineața
decât cineva care n-a respirat toată noaptea.
Plămânii lor au cedat, gâtul e vânăt. Dar se trezesc și...
Bună dimineața!
Și când dormi lângă cineva care sforăie,
îi poți face doar un lucru: trebuie să-l lovești.
Îl lovești și apoi face...
Și, după aceea,
ai 30-50 de secunde la dispoziție să încerci să adormi.
Soțul meu nu sforăie,
dar face ceva foarte ciudat. Și sunt două lucruri.
Vorbește în somn.
Dar de fiecare dată, fără excepție, râde.
N-am nimic cu vorbitul. E simpatic.
Cineva care vorbește în somn...
Tu zici: „Ce drăguț! Visează.”
Dar râsul!
E miezul nopții.
E întuneric în cameră.
Și din senin...
„Nu, îl vreau pe cel mare!”
Când e în engleză, fie.
Înțeleg cât de cât.
Dar el e bilingv, uneori e în spaniolă.
Și când vorbește spaniola, vocea îi coboară cu o octavă.
Acum am o prezență demonică lângă mine.
Îl mai vrei pe cel mare?
Odată... uite ce liniște s-a făcut!
Odată a fost...
Uneori fac mișto de el și...
Dormea, vorbea și zicea...
„Da, trei.”
Și eu întreb: „Ce sunt trei?”
El zice: „Trei e mai mare decât doi.”
Bun, să trecem la Mariah Carey.
O ador. Cred că e cea mai bună cântăreață din lume.
Își compune propria muzică. Nu mă satur de ea.
Am văzut-o la concert de 12 ori și...
Știu, n-ar trebui să ne numim fani, ci facilitatori.
Singura problemă cu Mariah e că întârzie mereu. Asta e problema.
Mereu întârzie.
Am fost la spectacolul ei de Crăciun la Madison Square Garden
și a întârziat două ore.
Două ore, nici măcar o oră patruzeci.
Nici măcar o oră, fix două ore.
Și veniseră 30.000 de oameni.
Așteptam cu toții. S-a făcut liniște la un moment dat
și s-a auzit un gay strigând: „Îți stă bine părul!”
Era îmbrăcat ca un spiriduș Elf on a Shelf și...
Deschide concertul mereu la fel. Are un DJ, care iese pe scenă
și ne întreabă ceva. Noi spunem mereu: „Uau!” Sau, dacă ești francez, „Da.”
Apoi ne pune 30 de secunde dintr-un cântec. E distractiv, nu?
„Unde-s cei născuți în '80?”
Și noi: „Aici!” „Cui îi place Whitney Houston?” „Nouă!”
Vreau să dansez cu...
„Mariah va ieși în 15 minute.”
Două ore mai târziu.
Omul ne-a pus toate melodiile posibile.
A epuizat toate platformele:
iTunes, Spotify, Apple Music.
Descarcă LimeWire. Omul a rămas fără soluții.
Se vede că a rămas fără muzică când e...
„Cui îi place Bach?” A fost atât de...
Deci, în sfârșit, iese și Mariah și e dramatic.
Iese din tavan. Credeam că suntem la Wicked.
Credeam că e Glinda.
Să ne bucurăm
Doar că ea nu a putut face asta și...
A făcut un play-back de nu se poate...
A fost cel mai scump spectacol de travestiți la care am fost.
Mariah nu face play-back. Vorbesc serios.
E o cântăreață fenomenală. Am fost... E o poveste țăcănită
și trebuie să mă acopăr, are avocați maniaci.
E o poveste adevărată. În 2016,
m-am dus la concertul ei de Crăciun
la Teatrul Beacon din New York de două ori într-o săptămână și...
Nu e jenant deloc.
Prima dată mi-am luat eu bilete.
A doua oară mi-au luat bilet amicii mei.
Prima dată, nici n-a întârziat.
Doar patruzeci și cinci de minute. Deci la timp.
Concertul a fost fenomenal.
Vocea e fenomenală. Arată uimitor.
A fost un concert incredibil, da?
Seara următoare îl aduc pe amicul Evan,
hetero, dependent de cocaină, în recuperare.
E informație relevantă, deci...
Stăm în al doilea rând, avem locuri grozave.
Deci, ea ține tot concertul. Asta și asta, cântă grozav.
La un moment dat, zice: „O să aduc un invitat special.”
Pentru că am fost cu o seară înainte, zic: „Ea nu știe că eu știu,
„iar ei nu știu că eu știu că e John Legend.”
Rețineți că suntem în 2016. Ea spune: „Următoarea persoană care vine pe scenă
„e un prieten foarte drag.
„E un compozitor foarte talentat. Vă rog, aplaudați-l pe R. Kelly!”
L-am întrebat pe Evan: „Suntem în calea jetului?”
Ăștia doi nu au ce căuta pe aceeași scenă.
Mariah are 45 de ani, într-o rochie de balul bobocilor și...
Știți la ce mă refer!
R. Kelly e îmbrăcat ca Jada Pinkett Smith în Matrix.
Nu mai înțeleg nimic.
Și cântecul pe care-l cântă împreună e...
Castane prăjite la gura sobei
Iar gayi de lângă noi trag pe nas de zor.
Bărbați gay, fiți atenți!
Cocaina la un concert normal al lui Mariah e...
Nu se prizează pe Dream Lover,
darămite la un concert de Crăciun! Adică, literalmente...
E Crăciunul
Știi ce cântau gayi ăia când au plecat de acasă...
Visez la un Crăciun alb
M-am întors spre Evan și i-am zis:
„Să nu cumva să te apuci iar la un concert Mariah Carey!”
Nu s-a mai atins de 16 ani,
și intră la Alcoolici Anonimi:
„Doamne, Evan, ce s-a întâmplat?”
„Mariah!”
La fel și eu.
O iubesc pe Mariah. Adică, divele alea, știi ce zic?
Li se întâmplă ceva după o vreme.
Devin zeități și...
E o poveste țăcănită rău.
Am avut un show în Vegas anul trecut
și nu-mi place în Vegas. Nu-mi plac cazinourile.
Dar, când faci stand-up în cazinou,
promotorii plusează mereu.
Se întrec cu celelalte cazinouri,
ca să te întorci la al lor.
Când ajung... Probabil fiindcă-s gay,
mă abordează cu... „Matteo, bine ai venit în Vegas!
„Ne bucurăm să te avem aici.
„Ca un cadou special, îți oferim bilete gratuite
„la concertul lui Katy Perry diseară.”
Și eu am zis: „Nu, lasă.”
Nu-mi displace Katy Perry. Dar în Vegas, am altele de făcut.
Și ei au zis: „E și o întâlnire.”
Am zis: „La ce oră?”
L-am adus pe prietenul meu Evan de la concertul Mariah Carey.
Ajungem la un demisol la întâlnirea cu ea
care e frumos aranjat.
Vine managerul. M-am simțit important.
M-a dus direct la Katy, care arată grozav:
„Katy, el e Matteo Lane. E comediant.
Are un show în Vegas. Matteo, ea e Katy Perry.”
Și ea spune: „Un comediant.” Eu zic:
„Bună!” Și ea zice: „Deci un comediant gay.”
Eu zic: „Da.
„Și el e prietenul meu Evan. Va fi în deschiderea show-ului.”
Ea zice: „Încă un gay.” El zice: „Nu sunt gay.”
Ea spune: „Sigur!”
Am filmat faza, ar trebui s-o postez.
Am plecat devreme... Ne era foarte foame...
Dansează cu hotdogi și hamburgeri uriași.
Și m-am trezit că mor de foame.
Katy pare că are simțul umorului.
Trebuie să mai fie cineva în viața ei
care o ține cu picioarele pe Pământ.
Cred că toți prietenii tăi ar trebui să facă mișto de tine tot timpul.
Așa ar trebui. Grupul meu de prieteni...
Gașca mea e mult prea rea. E o poveste oribilă.
Atât de răi suntem. Odată, un amic... oribilă treabă!
Odată, Patty a fost arestat că a pocnit un polițist.
E amuzant că Patty are 1 metru 60, cu părul lung și roșcat,
și l-am și filmat. Un spiriduș gay alergând
după un polițist
cu o voce de Miss Piggy... Știți ce zic?
Normal că a fost arestat.
Am mers cu Bob în centru să-l scoatem pe cauțiune. Ce răi am fost,
dar, când l-am adus acasă, în clipa în care a deschis ușa,
i-am pus melodia Cell Block Tango din muzicalul Chicago.
Deschide ușa.
Tată, șase, Cicero
Bine i-au făcut! Doar...
Chiar și Patty a râs pe seama lui.
„Patty, cum a fost la pușcărie?”
A zis: „Mi-am făcu duș anal înainte, crezând că ies la întâlnire,
„dar ce era acolo mi-a întrecut fanteziile.”
Eu și prietenii mei nu ieșim. Nu suntem genul ăla de gașcă.
Nimeni nu bea și nu se droghează.
Stăm acasă, ne uităm la YouTube, jucăm Fortnite și...
Foarte rar ne hotărâm să ieșim. Dar, odată,
Amicul meu Patty zice de ziua lui:
„Mergem la un club cu toții!”
Deci am mers. De obicei mă îmbrac...
Ca întotdeauna, zici că-s vânzător
și l-am adus pe amicul Nick. Sigur îl știți pe Nick.
Și Nick arăta ca...
Eram cu o păpușă victoriană de doi metri care părea bântuită...
Se îmbracă mereu ca o vază chinezească.
Suntem pe ringul de dans și încercăm să dansăm,
dar capul tuturor e la nivelul ăsta Al lui Nick e acolo.
Nick e atât de înalt și nu e obișnuit să vadă oameni mai înalți ca el.
Și era un tip foarte înalt, mai înalt decât el
și, când trece pe lângă Nick, îl văd că face așa...
Și am zis: „Nick, ce ai pățit?”
„Cine naiba l-a lăsat pe Frankenstein să intre?”
În aceeași noapte, ne așezasem pentru că aveam treizeci de ani.
În acea seară aveau toți dansatorii și ador...
Dansatorii ăia dezbrăcați mi se par cei mai tari!
În New York, e ilegal să te dezbraci de tot.
Trebuie să ai mereu ceva pus peste altceva.
Deci, tipul ăsta se urcă pe masă și începe să se dezbrace complet.
Dar încă purta șosetele cu Birkenstock.
Deci, cel mai gay lucru din toată situația asta
nu era că tipul era cu gaura pe afară.
Ci că ceilalți gay din jurul lui ziceau: „Uită-te ce pantofi are!”
Dar e un show foarte special. Așa se și numește,
dar e special pentru mine. Fac stand-up de 16 ani și e...
Da, de foarte mult timp.
E amuzant, pentru că oamenii mă întreabă mereu:
„Cum ai început să faci stand-up?”
Și cred că e o întrebare corectă, pentru că...
Totul e ciudat în meseria asta, știi?
Și nu e ca și cum ai scrie ceva și brusc ajungi pe scenă.
Ani și ani de zile în show-uri de tip Open Mic.
Adică ajungi într-un subsol
cu alți 60 de comedianți aspiranți. Te înscrii pe listă.
După două ore, urci pe scenă doar două minute.
Trebuie să faci asta seară de seară, ani de zile.
Apoi, în cele din urmă, ajungi la show-uri în baruri,
care sună prestigios pentru noi, comedianții. „Am spectacol!
„Un show într-un bar!”
dar asta înseamnă că unii se distrează într-un bar,
și noi le stricăm cheful...
Chestia e că sunt gay și e ca și cum...
A trebuit să mă declar în fiecare seară.
Ciudat, trebuie să-ți declari orientarea sexuală.
Și am căutat noi căi de a face asta
încât să fie amuzant și deloc repetitiv.
Ai zice că nu-i nevoie: arăt gay, am voce de gay,
dar dacă nu aduci vorba, simți o apăsare în sală.
Se întreabă: „E cumva neamț?” E așa de...
Mă săturasem să inventez glume noi, încât urcam pe scenă și spuneam:
„Mulțumesc mult, sunt gay, evident” și treceam mai departe.
Cariera mea merge acum foarte bine, dar nu și cu patru ani în urmă.
Cam așa era cariera mea acum patru ani.
Îmi amintesc că era aprilie 2021
și m-a sunat agentul când pandemia începuse să treacă.
Se redeschideau cluburi de comedie
și impresarul meu m-a sunat și mi-a zis: „Matteo,
„redeschid un club de comedie în Phoenix, Arizona,
„și trebuie reinstruit personalul.
„Au nevoie de oricine să urce pe scenă.”
Am zis: „Contează pe mine!”
Ajung acolo. Țineți minte, fac asta în fiecare seară,
așa că după o pauză de un an... „Nici măcar nu știu ce să spun.”
Pe toate notițele aveam scris „Liza Minnelli.” Nu aveam ce să fac.
Pot face o oră doar glume cu Liza Minnelli.
Aveam doar gluma de început.
„Mulțumesc. Sunt gay, evident.”
Eram în culise și aud gazda strigându-mă:
„Aplauze pentru Matteo Lane!”
Ies și zic: „Bună! Mulțumesc mult! Sunt gay, evident.”
Și un bărbat din primul rând se uită în sus și zice: „Ce?”
Eu n-am primit asta prea bine. Eram foarte ruginit
și n-am avut o replică rapidă. Îi zic:
„Nu-ți plac homosexualii?”
„Nu.”
Era cu soția lui și, de obicei,
femeile sunt mai drăguțe cu noi. Așa că zic:
„Ție îți plac gayi?” Și ea zice...
I-am zis: „Bine, eu nu pot să plec.
„Dar dacă nu vreți să rămâneți, puteți pleca voi.”
S-au ridicat și au ieșit.
Dar era un gay în public. Dumnezeu să-l binecuvânteze!
Stătea pe interval și, în timp ce ieșeau,
l-am văzut ca... Știți cum suntem noi când ne ambalăm.
Se apropiau și, în clipa în care au trecut pe lângă el, le-a zis:
„Și să nu vă mai văd pe aici!”
Mulțumesc mult, Los Angeles! A fost uimitor.
Mulțumesc!
Mulțumesc.
Mulțumesc că ați venit.
Noapte bună!
S-a întors.
Dă-te mai încolo!
Bine.
Bun. Ce am ratat?
Câștig.
- Ce bun devenisem! - Bine, încearcă!
Bine, ar trebui să fac preluări. Unde e regizorul meu, Jared?
Bine, să continuăm cu tranziția de la Noua Zeelandă la Uber
și să facem o introducere mai mare.
Când spui: „Călătoresc mult cu slujba asta.
„Sunt mereu într-un Uber.” Și apoi treci la prima glumă cu Uber...
Stai! Cum adică?
Nici nu știam că asta e tranziția.
Vreau doar să fac legătura între partea cu Noua Zeelandă și cea cu Uber.
Bine, termin partea cu Noua Zeelandă și trec la Uber.
Exact așa.
Noua Zeelandă o să mă urască.
Bine. „Tu du-te acolo și tu du-te acolo! Problema e rezolvată.”
Ce psihopat! Doamne!
Nici nu-mi amintesc cum am trecut la următoarea glumă, Jared.
Nu-mi amintesc.
Jur că nu-mi amintesc, Jared.
Mi-e foarte rușine. Mai dați cu niște ceață?
Subtitrarea: Adina Chirica