Downloaded from YTS.MX
Sme blázni do animácie. Milujeme toto médium.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ak to dokážu zahrať herci, potom s nami nerátajte.
Museli sme prísť s ešte strelenejšími nápadmi.
Museli sme sa do toho riadne oprieť,
ak sme mali prísť s niečím jedinečným.
Naša šou bude divná.
Spoznajte tím Pickles
Ako vznikalo DAJ DO TOHO VŠETKO!
Pete Docter
PETE DOCTER producent
V Pixar Animation Studios sme natočili 27 filmov.
Boli veľmi náročné.
Je to zábava, ale vždy niečo vybuchne
a potom to treba dávať dohromady.
Zvykli sme si na to. Rozumieme tej výzve.
Keď prišla éra streamovaných seriálov,
veľmi nás to zaujalo.
Všetky postupy, na ktoré sme boli zvyknutí,
boli zmietnuté zo stola.
Ako vytvoriť niečo, čo bude rozdelené na kratšie časti,
ale dokáže to týždeň čo týždeň zaujať divákov?
Bude potrebná nová technológia.
A narazíme na problémy, na ktoré nepoznáme riešenia.
Tak poďme do toho!
No tak, nespite! Hráme zápas, ľudia!
Daj do toho všetko! je náš prvý seriál dlhšieho formátu.
Seriál má osem častí,
v ktorých sledujeme zmiešaný stredoškolský softbalový tím
počas týždňa pred štátnym šampionátom.
Vytvoríme zhruba osem 18 minútových častí.
To je zhruba 145 minút.
Takže je to dlhšie ako naše filmy.
To si vyžaduje veľa animácie.
Ale za kratší čas.
Naše 90 minútové filmy vyrábame zhruba 5 rokov.
Keď si to prerátate, 145 minút by sme mali robiť osem rokov.
A tak sme im na to dali štyri.
A my sme tú výzvu prijali.
Sme menšia šou než väčšina, a preto musíme z mála vytvoriť viac.
Pokiaľ ide o ambície,
asi nikto z nás netušil, do čoho sa púšťame.
Vedeli sme, že chceme mať herecký ansámbel.
Vo filme je to vylúčené.
Nemôžete venovať každej postave toľko času.
Máme viac protagonistov.
Streamovanie je pre to ideálny formát.
Táto šou nemá jednu hlavnú postavu, ktorá by zatieňovala všetky ostatné.
Je ich tu osem, pričom každá je rovnako dôležitá.
Všetci ste víťazi.
Každá časť má vlastnú hlavnú postavu.
Všetko smeruje
k tomu šampionátu, z perspektívy
úplne odlišných postáv.
- Povedzte „Nakladačky“. - Nakladačky!
Máte možnosť stráviť týždeň v koži niekoho iného
a sledovať problémy, ktoré ich trápia,
a zažiť to prostredníctvom animácie.
Každá postava má vlastnú animovanú črtu.
A v podstate je to niečo ako osobný pohľad do ich emócií.
Trénuj, trénuj. Do toho, máš na to!
Pre Laurie softbal znamená stres, pretože sa snaží zapôsobiť na svojho ocka.
Lauriným problémom je úzkosť.
Ako sa cítime? Ja dobro-zle.
Ako to prekonáte a strasiete zo seba?
Chýba jej sebadôvera.
A k tomu je tu tlak jej otca, ktorý je trénerom tímu.
Tréner sa nafúkne ako veľký balón.
Druhý strajk!
Van je tvrdo pracujúca mama.
Van má svoje kúzla, ktoré tvoria dúhy a iskričky.
Vnáša do toho nudného prostredia farby.
Ona je tá, kto príde do kancelárie
a všetkým rozžiari deň.
Ľudia! Dnes má Rochelle play-off!
Rochelle je chytačka. A to je náročná pozícia.
Rochellin svet sa rozpadá
a pláva vždy, keď zažíva stres.
Frank má brnenie.
Je rozhodca, takže musí prijímať rozhodnutia.
A niektorí s nimi nesúhlasia.
A aby sa s tým vyrovnal, chráni sa týmto štítom.
Yuwen je chytač, ktorý sa tvári ako mačo,
a jeho unikátom je únik do papierového srdiečka.
Prosím, majte ma radi.
Ira je postava, ktorá sa na svet pozerá
cez periskop z toaletných roliek.
Iru sme zasadili do 2D animovaného sveta, ktorý prechádza
do 3D, keď sa pozerá cez kaleidoskop.
Ďalšou postavou je Kai,
ktorá je v meste nová a snaží sa niekam zaradiť.
Kai lieta a potápa sa.
Lieta, keď má pocit,
že druhým pomáha a je úspešná,
ale keď sa uzavrie, prepadá sa pod zem
niekam do hlbočiny.
Baví nás vymýšľať nové nápady pre každú jednu časť.
Na šou je skvelé to, že keďže ide o vlastné pohľady,
mňa to môže viac ťahať k jednej postave
a Michaela zas k druhej.
V tomto máš pravdu.
Pretože on do toho vstupuje ako spasiteľ.
Vďaka tomu je výsledok lepší, pretože do debaty vnášame
pohľady rôznych postáv.
Nie celkom chápem, ako úder do brucha
vymrští jeho ruky dopredu.
Zamýšľame sa nad názormi,
staviame ich proti sebe, čím navzájom zlepšujeme
svoju prácu.
Nikdy som nepracoval s dvomi režisérmi,
ktorí majú pri šou rovnaké slovo.
Yates a Carrie sa spojili
a šou tak získala jednotný hlas.
Bolo veľmi príjemné to sledovať.
Carrie a Michael už dlhší čas pracovali pre Pixar
a chvíľu boli našimi parťákmi v kancelárii.
Veľa sme sa rozprávali.
Prichádzali sme s nápadmi, ukazovali svoje scény.
Všimli sme si, že tú istú udalosť,
často vnímame rozdielne.
Preberali sme to.
Riešili sme, z čoho pramenia naše pohľady.
Vždy sme analyzovali naše rozdielne pohľady na to,
ako napríklad dopadlo stretnutie.
Jeden si mohol myslieť, že hrozne
a niekto iný zas netušil, ako k tomu dospel.
VŠETCI PANIKÁRTE!
Tento prístup sa premietol do
podoby samotnej šou. Ide o odlišnosť názorov.
Začali sme sa stretávať aj po práci.
Chodievali sme do kaviarničiek a prichádzali s novými nápadmi.
Niekedy sme improvizovaný dialóg preniesli do scenára,
- a získali tak lepšiu predstavu o postave. - Nie!
Michael stále kreslí.
Áno, vkuse kreslím.
Má fantastický skicár.
Všade so sebou nosím skicáre.
Neustále rozmýšľa, akými by postavy mohli byť.
Ako vyzerajú, keď konajú, aký je ich dizajn.
A často sme sa tiež rozprávali o našich rodinách,
našich životných skúsenostiach. Napríklad Vanessa je slobodná matka
a to mi bolo veľmi blízke,
pretože aj moja mama bola slobodnou matkou.
Aj moja sestra je slobodná matka. Ako Rochelle, napríklad.
Toto som ja v danom veku.
Keď som bol na strednej, vkuse som sa snažil zarobiť.
Tuším som si chcel kúpiť videohry.
Na začiatku sme všetkých predstavili v triede
a v každej časti sme sledovali iné dieťa.
Pozorovali sme ich v domácom prostredí a o tom bola daná časť.
A Carrie, ktorá v detstve hrala softbal, navrhla, že môže ísť o softbalový tím.
Mali sme rôzne osobnosti a to bolo super.
Hrala som s dievčatami, ktoré neboli mojimi spolužiačkami.
V detstve som hrala softbal a to je jedinečné prostredie.
A šport samotný? Ten milujem!
Pretože je metaforou pre život.
Keď hráte...
- Utekaj, Carrie! - Bež!
...máte dosť času na premýšľanie
a vraciate sa k svojim chybám.
Takže sa musíte naučiť hodiť to za hlavu
a sústrediť sa na ďalšiu hru.
Homerun pre dedka! Áno!
Daj do toho všetko! má veľa „perspektívnych pohľadov“.
NOAH KLOCEK Výprava
A to je pre animátorov radosť.
Ako vyzerá pocit úzkosti?
Urobíme z nej postavu.
Znie to jednoducho, ale je to naozaj ťažké.
Laurie, hlas jej úzkosti,
je stvorenie, ktoré behom celej epizódy rastie.
Pripomeňme si chyby, ktorých si sa dnes dopustila.
Hovorí to najhoršie, čo si o sebe myslíme.
To je poriadna trauma. Nevrátiš sa k nej?
Povŕtajme sa v nej.
Vytvorili sme viacero verzií,
hľadali ideálnu mieru uletenosti pre danú vec.
Možnosti jej vývoja v priebehu epizódy.
Laurie spočiatku pociťuje iba zanedbateľnú úzkosť.
A potom stále rastie. A na čo sa premení?
Musí to byť vtipné, nie nechutné
ako rôzne blatové monštrá, alebo hovienko.
Úprimne,
to napadlo mnohým.
A potom sme si s Louom povedali,
že o tom potrebujeme mať jasnejšiu predstavu.
Tak sme prišli s nápadom,
že Laurie sa zmieta medzi dôverou a pochybnosťami.
Dôvera mi nechýba, ale občas ma premôžu pochybnosti.
Ide o dôveru v jej otca.
Je zdeptaná pochybnosťami.
Tak som navrhol použiť metaforu.
Vieru sme nahradili Duchom Svätým
a pochybnosti mal zosobňovať had.
Keď sa pozriete na konečnú podobu blob monštra,
ovíja ju ako gigantický had.
Vedeli sme, že Laurie vychádzala z Carrie.
Opakuje, že nie je Laurie, ale v šou ňou je.
Medzi mnou a Laurie by sa našlo pár podobností.
Trénoval ma otec.
Ocko je taký dobrý otec. A rovnako aj tréner.
A mne softbal naozaj nešiel.
Nie som veľmi koordinovaná.
To je ono, výborne!
Mala som pocit, že je zo mňa sklamaný.
A myslím, že to nebolo ďaleko od pravdy.
Počas toho obdobia som sa veľa naučila.
Utekaj, Carrie!
Pobyt v tíme človeka zásadne formuje.
Viem sa s Laurie stotožniť. Rozumiem jej túžbe
dočkať sa konečne uznania.
Aj keď ten šport nenávidím.
- Bavíš sa? - Skvele.
Ja som mal k športu bližšie ako Laurie,
ale aj tak moje výkony sprevádzala úzkosť.
Medzi prvými ma trénovala mama.
Viem, aké to je,
keď rodičia stoja pri čiare.
Keď sa vám od nich ujde viac kritiky ako ostatným.
To vždy poteší. Alebo keď sa pri večeri riešia
všetky vaše chyby.
O to nám ide.
Aby z toho bola cítiť ľudská skúsenosť, jej jedinečnosť
a aby to podporovalo príbeh.
Ja sa najviac stotožňujem s Irom.
Vytvorím si vlastný zábavný svet.
Keď som bol malý,
mal som starších kamarátov, čo bolo zvláštne.
Neviem, prečo ma brali, boli oveľa starší.
Pre mňa to bolo obdobie učenia a dozrievania.
Chceli sme, aby Ira mal svoj vlastný
vymyslený detský vesmír.
Vyzeralo to ako 2D
a bolo vzrušujúce to vytvárať.
Mohli ste si nakresliť úplne čokoľvek.
A 2D nám poskytlo voľnosť,
vďaka ktorej sme sa mohli ponoriť do predstáv malého dieťaťa.
Ira interagoval s bufetárkou Cheryl.
Keď sa Ira pozrie na Cheryl,
musíte v jednom zábere zladiť 2D a 3D,
čo nie je najľahšie.
Riešili sme zaujímavé problémy. Či má dvojrozmerný objekt vrhať tieň
v 3D svete?
Keď má postava perspektívny moment,
ako to ovplyvní fyzický svet?
Bude to niečo, čo každý uvidí?
Alebo to vidí iba on?
Mala by tá neexistujúca vec,
výplod jeho predstavivosti, ovplyvňovať okolie?
Rozhodli sme sa, že nie.
Ide totiž o niečo, čo vidí len Ira.
Nedáva zmysel, aby to vrhalo tieň.
Ovplyvní to len jeho.
Jednou z najúžasnejších čŕt seriálu je,
že Carrie a Yates čerpajú z reálneho života.
Pozeráme rôzne veci na TikToku a YouTube
a to, čo nás inšpiruje, sa dostane do našej šou.
- Moja obľúbená časť. - Husté, však?
Jedna z rekvizít, s ktorými často pracujeme,
je súčasťou moderného sveta. Telefón.
Má ho každé dieťa.
A mnohé vtipné situácie vznikajú
v reakcii na to, čo vidia v telefóne.
Nebudete sledovať postavu s mobilom, vy doňho vstúpite s ňou.
Zistíte, aké to je na zoznamovacích apkách.
Matka pozerajúca sa do dcérinho mobilu
bude mať inú perspektívu.
Bude to iné, ako keď na mobile bude dcéra.
Aj pocit rozhovoru s neznámymi bude zobrazený inak.
Všetko sa priebežne vyvíjalo.
Hľadali sme cesty, ako vstúpiť dnu
a odhaliť tam úplne nový svet,
v ktorom sa stávate avatarom a pripomína to videohru.
Je to zaujímavejšie a dá sa s tým stotožniť.
Pre každého je to unikátny zážitok.
Nebude to tá istá digitálna skúsenosť pre všetkých.
Pretože rovnako ako v celej šou,
je to ich vlastné prežívanie tohto digitálneho sveta.
Lou navrhol skvelý 8-bitový štýl animácie pre videohru,
ktorú Ira hrá.
Je to takmer pocta starým videohrám.
Frank bol na zoznamke a odrážal ľudí,
- ktorí s ním hľadali zhodu. - Ty nie.
Keď pri pozeraní show narazím na tú zoznamku,
hovorím si: „Aj to sme urobili.“
Je toho tak veľa, že to už ani nedokážem všetko sledovať.
Frank je mi až príliš blízky.
Podobám sa skôr na Franka.
Obľubujem sveter bez rukávov.
V každej epizóde sledujeme inú postavu
a to nám umožňuje preskúmať
jej vlastný pohľad na svet.
Realita má mnoho podôb.
Existuje viacero uhlov pohľadu na každú jednu situáciu.
Čo je unikátne na danom pohľade na život?
Aké emócie ho sprevádzajú a ako ich znázorníme?
Napríklad Frank sa musí brániť
prívalu urážok, ktoré naňho kričia ľudia z davu.
Ako znázorniť tie urážky?
Vtedy sme spojili sily.
Z každého oddelenia prichádzali návrhy,
ako vyriešiť problém.
Ako sa vlastne zjaví brnenie?
A ako si ho nasadí? Bude to v okamihu?
Objaví sa v sprievode žiariaceho efektu?
Začínajú prichádzať návrhy od kreatívcov
a už to nie je len neurčitá predstava.
Nepoviete si:
„Frank si nasadí brnenie, nejako to načarbem.“
Odrazu si uvedomíte, že sa pozeráte na výslednú podobu.
To ma veľmi inšpiruje,
pretože nejde o zbúchanie hocičoho.
Pokúšate sa o výpoveď.
Postavy vnímate ako postavy.
Strajk!
Chceli sme divákov naladiť,
aby prežívali to isté, čo naše postavy
a neodbiehali myšlienkami inam.
Takže pri Carrie a Yatesovi bolo od začiatku jasné,
že budú mať skvelé prechody.
Nielen medzi scénami, ale aj v ich rámci.
Začínali sme Frankom v triede,
ktorý si spomenul na bývalú frajerku.
Sedí v triede za lavicou
a spomienka sa odohráva v odlišnom fyzickom priestore.
Inšpirovala ma javisková šou,
keď vám priamo pre očami
presúvajú rôzne časti scény.
Vždy ma priťahovala myšlienka,
že ste svedkami samotnej zmeny.
Daj im dosť času na spomalenie
a kamera zmení uhol, aby odrážala jeho myšlienky.
Je to otázka načasovania a zinscenovania.
Navrhol som,
aby sme všetky prechody robili v kamere.
Keď sa Frank ponorí do spomienok,
spojili sme dve scény.
Vytvorili sme školské a ubytovacie priestory.
A spojili sme ich. Takže keď sa kamera pozerá jedným smerom,
vidíme školu,
a jednoduchým presunom kamery sa dostávame do jeho bytu.
Môžeme sa hladko presúvať medzi spomienkami a reálnym životom.
Aby to fungovalo, museli sme scénu rozdeliť.
A to sú tie maličkosti, ktoré na práci s filmom milujem.
Je to filmová reč.
A z emočného hľadiska to záber potreboval.
„...a zložil si prilbu.“
Najviac sa asi stotožňujem s Yuwenom,
pretože sa vyhýba emóciám
a snaží sa ich obracať na vtipy.
V časti, kde Yuwen nadhadzuje,
vidíme, ako sa táto postava vníma.
A prichádza špecialitka od Yuwena!
Museli sme mať istotu, že každý pohyb
zodpovedal reálnej softbalovej akcii. To bolo pre Carrie dôležité.
Carrie pôvodne chcela, aby bol Yuwen
pri nadhode veľmi presný, nie štylizovaný.
Chceli sme dať najavo, že je silný nadhadzovač.
A potom jeden animátor navrhol, že skúsi veterný mlyn.
Ukázali sme to Carrie a uznala:
„Mýlila som sa. Toto je ono.“
„Nebavíte sa?“
YUWEN, DO TOHO!
Pre Michaela a mňa bolo dôležité,
aby bola šou veľmi štylizovaná.
Vítali sme komiksový nádych.
Preháňali grimasy.
Brali sme to ako karikatúru života.
V šou sme chceli mať výrazné grimasy.
Gigantické ústa, prázdne ústa.
Pri výrazoch niekoho ako je Yuwen
odstránime nos a extrémne zväčšíme ústa.
Ide o veľmi búrlivú a hlučnú postavu.
Pozerali sme si story boardy
a boli strelené,
tak sme uvažovali: „Dá sa to vôbec urobiť?“
Sú to veci, ktoré sa robia veľmi ťažko.
Pretože postavy sme vytvorili ako skutočných ľudí.
Ústa sú, kde majú byť. Oči takisto.
A očakávate, že na tých miestach aj ostanú.
Čo keby sme mali postavičky,
ktorým by sme mohli odoberať uši, nos a ústa
- a znova ich pripevňovať? - Z toho mi praskla hlava.
Špeciálne pre túto šou sme vytvorili nový proces,
ktorý interne voláme OČT, čiže oddeliteľné črty tváre.
To znamená, že ústa, nos, aj uši
sú úplne nezávislé.
Môžeme ich presúvať, kam chceme,
umiestňovať ich na čudné miesta, aby sme získali špecifické možnosti.
Animátor Rob Russ urobil skvelý test,
pri jednom z prvých OČT,
keď vzal vetu obsahujúcu
všetky hlásky v jazyku a overil, či pasuje na pery.
Rýchla hnedá líška preskočila lenivého psa.
A ústa sa mu skĺzli po tvári.
A vytrápili sme sa,
kým sme prišli na to, ako to všetko opäť spojiť.
Už netieňujete iba jeden povrch.
Máte viacero častí, ktoré však musia byť v úplnom súlade.
A to je zložité.
S Anou sme urobili veľa testov.
Snažili sme sa to čo najviac rozdeliť.
Pehy sme dali na miesta, cez ktoré mali prechádzať ústa.
Ústa sme presunuli cez začervenané líca.
Ako to bude vyzerať?
Alebo sme pri bradatej postave skúšali,
čo s ňou urobí, ak presunieme ústa.
Keď sa spustila plná výroba, museli sme zladiť
tieňovanie so skeletálnou animáciou.
OČT stále predstavuje určité výzvy.
Náprava vecí oddelených cez OČT
si vyžadovala veľa ručnej práce.
Ale táto technika potešila animátorov a podnietila ich spontánnosť
k skúšaniu nových postupov.
S takto štylizovanou postavou získava animátor
ohromnú slobodu.
Môžete pretlačiť rôzne výrazy,
ktoré by pri živých hercoch neboli možné.
Bolo vzrušujúce sledovať, čo animátori dokážu,
keď im dáte nástroje na hranie.
Keďže ide o originálny príbeh,
získali sme veľa slobody a flexibility
na vymyslenie štýlu a vzhľadu, ktoré podporia váš príbeh.
Pôvodne mal byť svet v každej časti iný,
pretože ho každý vníma inak.
Ale keď som na tom začal pracovať a po mnohých rozhovoroch
sme si uvedomili, že to bude rozbité.
Potrebovali sme takzvaný „predvolený svet“.
Ktorý je síce stále karikatúrou,
ale ide o svet, na ktorého dizajne sa všetci zhodli.
To tiež znamená, že jeho textúra musela byť jemná.
Keď sa pozeráte na vlasy, trávu, či na stromy,
všetko to pôsobí mäkko.
Vlasy sme urobili z vlákien. Rovnakej látky, akú sme použili
napríklad na sveter.
Povedali sme si, že najprv vymodelujeme vlasy
a potom pridáme vlákna kvôli detailom.
Chceli sme, aby to vyzeralo ako niečo plstené,
ale bolo to skôr veľmi hmlisté.
Takže sme dlho špekulovali
a hľadali podobu pre tie
vysoko štylizované vlasy.
Využili sme to ako príležitosť vyskúšať niečo iné.
Povedali sme si, že každú výzvu premeníme
na dizajnovú voľbu.
Jedným z najbláznivejších rozhodnutí bolo zjednodušenie vegetácie a stromov.
Nakoniec sme použili technológiu podobnú
vláknam vo vlasoch. Vytvorili sme vegetáciu,
ovládali listy, aby to pôsobilo ako vegetácia,
hoc aj keď bez detailov, ktoré vidíme v prírode.
Použime komiksový, nadýchaný vzhľad.
Stále sa to ráta ako strom. A viac nepotrebujete.
Stromy často opisovali ako artičoky, či corn dogy.
Časom z toho vznikla hra
„Na ktoré jedlo sa to podobá?“
Stromy vyzerajú ako kukurica na šúľku, alebo ako hlavička šalátu.
Podobne aj účesy ľudí.
Niektoré postavy majú kučeravé vyprážané vlasy.
Iné v štýle cukrovej vaty.
Pri Frankovi sme si spomenuli na škoricové rolky.
A vždy, keď sme si položili otázku:
„Čo ti to pripomína?“
Niekto povedal: „Špagety.“
Chrisovi napadlo:
„Čo keby sme jej na tvár dali slaninu?“
Nie skutočnú, ale účes, ktorý by ju pripomínal.
- Rozmazané? - Ako rozmazaný kúsok slaniny.
Museli sme byť veľmi hladní.
Možno som tímu nedával dosť jesť.
Sú to prosté, milé jedlá.
Neviem, odkiaľ to prišlo, ale je to vtipné.
Vždy hľadám niečo hravé
a možno trochu s nádychom nezdravého jedla.
Je to ako jedlo zo softbalového ihriska.
Máme tam všetko, čo sa dá kúpiť v stánku s občerstvením.
Náš svet na tom stojí.
Šport je niečo, čo všetkých spája.
Ale nešlo nám o športovú šou. Skôr o šou zo života.
- Okoreňme to trochu softbalom... - Aut!
...tým sa bude šou odlišovať.
Ale zas nie natoľko, aby šlo iba oň.
Pretože v prvom rade ide o postavy,
na nich stojí náš seriál.
Softbal je iba nástroj, pomocou ktorého sa snažia
zaradiť do komunity a nájsť lásku.
Toto nie je šou iba pre športových fanúšikov...
Skúsili sme.
...a na jej vzniku sa nepodieľali iba športovci.
Pretože sme banda umelcov a hoci som hrávala softbal,
koordináciou som nevynikala.
Máme tu dobrý mix ľudí, ktorí šport milujú
a vyrastali so športom
a tých, ktorí by na ihrisko nikdy nevkročili.
Sú decká, z ktorých srší vášeň a energia:
„Tak veľa mi to dáva!“
A iné deti len postávajú s výrazom:
„Prihlásil ma otec.“
Potrebujeme chytača.
- Terrence. - Ale nie.
V detstve si ma často vyberali ako posledného.
Keď som bol ešte úplne malý,
hral som v Malej lige, a pamätám si len to,
ako som sa vŕtal v hline. Hral som sa s červíkmi a vytrhával trávu.
Prišiel som s nulovými znalosťami o softbale.
A teraz viem povedať: „Táto osoba je na prvej méte.“
A som na to veľmi hrdý.
Viem, že majú zmeny a nie tačdauny.
To je asi tak všetko, čo viem o bejzbale.
Nejde o bejzbal, ale o softbal.
Najviac sme premýšľali o vnútornom svete postáv.
Nestačí vytvoriť hocakú postavu, chceme niekoho konkrétneho.
Nakoniec sme vychádzali zo seba.
Každá z postáv má v sebe niečo z Carrie aj zo mňa.
Dúfame, že preto sú postavy také bohaté,
pretože vychádzajú zo života.
Ide o postavy, na ktorých
vám naozaj úprimne záleží a identifikujete sa s nimi.
Blízke sú mi všetky.
Výzvy každej z postáv obsahujú niečo dôverne známe.
Ako túžbu po rodičovskom uznaní.
Som dosť dobrá?
Túžba mať priateľov.
New York Yankees sú najlepší!
Túžba nájsť lásku.
- Varenie milujem. - Aj ja!
Dúfam, že diváci sa v postavách tak trošku nájdu.
Ja osobne v každej z postáv nachádzam niečo, čo vo mne rezonuje.
Mozaika skúseností a pohľadov je tým,
čo je na tejto šou najlepšie.
To je ono, kamoš.
Ahojte, rád vás vidím.
Hoci sme riešili technické problémy,
ktorých bolo pri tejto šou viac ako pri iných,
každý ich nielenže vyriešil, ale pri každej príležitosti
aj pridal niečo navrch.
Vytváranie takejto série je podobné
členstvu v tíme ako sú Nakladačky,
kde má každý silné a slabé stránky.
Vždy sa snažíme byť si navzájom oporou,
vykrývať svoje slepé uhly.
Som presvedčený, že výroba filmu je tímový šport.
Musíte poznať svojich spoluhráčov, ich úlohy
a keď vám prihrajú, musíte vedieť, čo s tým urobiť.
A následne musíte vy prihrať tej správnej osobe.
Športové tímy a filmárske partie sú si podobné v tom,
že ak si nesplním, čo sa očakáva,
všetkých stiahnem ku dnu. Ten tlak je rovnaký.
Buď loptičku trafíte, alebo nie.
Ale bez ohľadu na všetko musíte pokračovať.
Nemôžete zastať.
A všetko je podriadené myšlienke, že máte svoj vlastný pohľad.
A že všetci okolo nás,
bez ohľadu na to, ako práve pôsobia,
prežívajú tú istú skúsenosť svojím vlastným spôsobom.
Naše postavy v Daj do toho všetko! dozreli v jeden tím.
A mám pocit, že to je aj príbeh tvorcov tejto šou.
Šou je dieťaťom všetkých členov tímu.
Všetci sme jeho rodičia.
Tak je to oficiálne.
Všetko je oveľa vážnejšie.
Ticho na scéne.
Pardon. To je moja úloha?
- Ďakujem, Carrie. - Dobre.
Nepozerajte sa do kamery, akože...
Áno, veľmi som si tú prácu užil.
Parochňu mám stále na mieste?
- Áno. - Dobre.
Snažili sme sa mať základnú sadu...
Lietadlo.
To je vrtuľník?
- Lietadlo. - Chápem.
- To budeme mať celý deň. - Jasné.
Vždy, keď hodí loptičku, sledujeme stopu,
ktorá sa za ňou vinie.
Pes.
Je ako skákajúci príčesok.
Keď sme sa vracali k niektorým veciam...
Vták.
Ďalšie psy.
Dobre.
Hasiči. Dúfam, že sa nikomu nič nestane.
Vždy je to iný zvuk.
Koľko ich za deň preletí? Či za hodinu?
To nie sú vlaky, sirény, či lietadlá, ale civilizácia.
- Povedzte "Nakladačky". - Nakladačky!
DAJ DO TOHO VŠETKO!
Teraz na Disney+
Preklad titulkov: Lukáš Nimnický