Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"HUUMORI ON IHMISKUNNAN SUURIN SIUNAUS"
TRUMP JÄNISTÄÄ AINA
Aplodeja veljelleni Mo Amerille!
Helvetin DJ Khaled.
BeTizik.
Minä oikeasti…
Käytin sitä edellisessä spesiaalissani. Se tarkoittaa "perseessäsi".
Luulin vilpittömästi, etten ikinä tekisi elettä enää.
En ajatellut, että minulle näyteltäisiin sitä jatkuvasti.
Ja näyttäjänä on aina meksikolainen.
Kävelen kadulla, ja tyyppi huikkaa: "Hei, Mo!"
Yritän olla katsomatta tyyppiä.
"Ihan oikeasti. Olen innokkain fanisi, vato."
Katson kohti: "Perseessäsi, ämmä!!
Mietin: "Voi ei. Miksi, Jose?"
Mutta DJ Khaled ansaitsee BeTizikin. Ehdottomasti.
Kurja juttu, koska hän on meikäläisiä. Hän on palestiinalainen eikä puhu.
Hän ei edes tunnusta tilannetta. Se on vielä tuskallisempaa,
ja silti seuraan häntä yhä Instagramissa.
Moni on kysynyt, miksi teen niin.
Haluan nähdä, mitä hän touhuaa, jotta voin pilkata sitä kusipäätä.
Olen erittäin itsetietoinen ihminen, mutta aina kun näen hänet Instagramissa,
mietin: "Senkin lihava paskakasa. Vanha läskiperseinen horo.
Kunnon läskiperseinen ämmä, joka syö koko ajan maqlubaa.
Miten sinulla voi olla sivutissit? Kenellä on sivutissit?
Sinä senkin läskiperseinen, sivutissinen… Kappas. Toinen tissi!"
Kaverini sanoi: "Olet itsekin lihava." Olen atleettisen lihava. Eri asia.
"Nostan penkistä 135 kiloa, kun se läskiperseinen ämmä nostaa voikkareita."
Jotain on pakko sanoa. Hiljaisuus ei ole vaihtoehto.
Se, mitä ja milloin sanoo, on kaikki kaikessa.
Kun kirjoitin toista kautta… Lakko loppui lokakuun 1. päivänä.
Sitten tuli 7. lokakuuta, ja helvetti oli irti.
Päätin tulla DC:hen JVP-tilaisuuteen. Jewish Voice for Peace on joukko nuoria…
Juuri niin.
Se oli huikeaa.
Juutalaiset ja palestiinalaiset nuoret yrittämässä toimia oikein.
Kun menin kongressin eteen, minua pyydettiin puhumaan.
Vastasin, etten ole tottunut tällaisiin lavoihin, mutta voin puhua viimeisenä.
Muuten joku kuitenkin huutaa puheenvuoroni jälkeen:
"Paskat! Tappakaa kaikki!"
Ja lehdessä lukee aamulla:
"Eilen antisemitisti-semitistikoomikko -
osallistui Washingtonissa antisemitisti-semitistimielenosoitukseen."
Halusin käyttää taidemuotoani, koska stand-up on viimeinen vapaa taidemuoto.
Soitin siis D.C. Improviin ja pyysin käyttööni paikkaa,
jonka olen urallani myynyt loppuun yli sata kertaa.
Ei onnistunut. Sadattelin mielessäni.
Pyysin manageriani etsimään paikan. "Ei kiinnosta paskaakaan, mistä."
Tilanteen ironia piilee siinä,
että sain tehdä saksalaisessa homokaljakuppilassa sen, mitä minun piti.
Siellä sanottiin: "Mo Amer on ihana. Tule tänne vain.
Anna hali. Olet söpö. Kyllä tämä käy.
Voit käyttää kellariamme maanantaina ja tiistaina, mutta keskiviikko on varattu."
Sanoin: "Ei tarvitse kertoa, mitä silloin tapahtuu."
Kuvasin esityksen, mutten julkaissut sitä. Se oli liian vihainen.
Päätin keskittyä television ainoaan palestiinalaisamerikkalaiseen ohjelmaan.
Siihen halusin keskittyä.
Eka koskaan!
Käytin siihen kaiken energiani ja tein sitä sydämellä.
Tein myös pop up -esiintymisiä Houstonissa nähdäkseni, mitä yhteisöni käy läpi.
Yllätyksekseni vihaiset valkoiset haalivat liput.
Yhtenä iltana en ehtinyt edes tarttua mikkiin,
kun joku rouva sanoi: "Anna palaa.
Kerro suoraan, miltä sinusta tuntuu.
Minun käskettiin tutkia asioita itse, ja tein sen."
Israel munasi niin pahoin, että punaniskat tukevat Palestiinaa. Älytöntä!
Minun oli pakko kysyä rouvan nimeä. Hän vastasi: "Myrtle."
Minä siihen: "Myrtle?
Hitto vie, olet loppuikäni mukana kaikissa uutishaastatteluissani."
Etenkin niihin, joissa toimittajat yrittävät joskus kampata.
Tyyliin: "Mo, ennen kuin puhumme kakkoskaudesta, tuomitsetko Hamasin?"
Vastaisin: "Hetki. Myrtle, ole hyvä."
"Minä hoidan tämän, Mohammed-muru.
Yritätte kampata kaverini Mohammedin.
Kysymys on ansa, johon vastatessa ei voi kuin hävitä.
Minäpä koulutan teitä typeryksiä hiukan. Oletteko kuulleet Nakbasta? Ettekö?
Vuonna 1948 yli 750 000 palestiinalaista karkotettiin.
Yli 500 kylää tuhottiin. Luoja ties miten monta murhattiin.
Ei, Mohammed. Anna minun jatkaa.
Kaivelin lisää ja sain selville,
että Chilen Santiagossa asuu 500 000 palestiinalaista.
Kysyin, mitä helvettä he siellä tekevät.
Sitten sain tietää, että valtaosa heistä on kristittyjä.
'Hetkinen. Palestiinalaiset ovat kristittyjä. Betlehem, Nasaret.
Taivas. Jeesus oli palestiinalainen. Tajunta räjähti.'
Tietysti. Siksi juutalaiset halusivat hänet hengiltä."
"Hetkinen. Aikalisä, Myrtle. Ihan rauhassa.
He menevät joskus liian pitkälle."
USA:ssa on neljä Palestine-nimistä kaupunkia.
Yksi niistä on Texasissa. Voin kuvitella,
miten tuon lähetyksen aikana kaksi Palestinen texasilaista on ymmällään.
Tyyliin: "Mitä Palestinessa tapahtuu, Jebediah? Täällä on kaikki hyvin."
"Ei Palestinessa, vaan alkuperäisessä Palestiinassa."
"Mitä? Onko näitä paikkoja useampi?"
"On. Se, mistä Jeesus tuli." "Jeesus Texasista, vai?"
"Niin. Hänen nimensä on nyt Jesus."
Rauhaa ja siunausta hänelle.
Tämä voi yllättää. Yksi ystävistäni on juutalainen. Hän auttoi sarjassa.
Hän kutsuu itseään hauskasti toipuvaksi sionistiksi.
En tajunnut sarjaa kuvattaessa, että hän kävi läpi omia tunteitaan.
Hän sanoi: "Mo, keksin jotain."
Kysyin, mitä. "Tajusin, mitä Israel on minulle."
"Mitä niin?"
"Israel on vauva, jota rakastaa syntyessä tavattoman paljon -
ja josta varttuu kouluampuja." Mietin: "Jumaliste."
Hän sen sanoi, en minä.
Tajuatteko, miksi kielsin puhelimet?
Olen suoraan sanoen hyvin kateellinen juutalaisille.
Olen oikeasti. He puhaltavat hyvin yhteen hiileen.
Jos juutalaiset omistavat bagelikauppoja, he sopivat yhdessä samasta hinnasta.
"Kuka omistaa bagelit?" Tämä on huono juutalaisimitaationi.
"Onko sinulla bageleita? Omistat bagelit. Sovitaanko, että niiden hinta on vitosen?"
"Selvä. Hinta on vitosen."
Me arabit taas olemme syvältä juuri nyt. Olemme todella syvältä!
Emme olleet sitä ennen emmekä ole sitä muuten.
Olemme keksineet huikeita asioita. Yliopiston, algebran, saippuan… Aivan.
Saippuan, kahvin ja vaikka mitä. Mutta yhteistyö ei onnistu.
Jos kahdella arabilla on falafelkaupat kadun vastakkaisilla puolilla -
ja toinen kysyy, käykö hinnaksi 4,99,
toinen vastaa: "Haista paska. 3,99."
"3,99. Haista paska. 2,99."
"2,99. Ilmaiseksi. Haista paska.
Haen lainaa, menemme konkkaan ja kuolemme. Kiitos Jumalalle."
Mitä me oikein touhuamme?
Täällä on muutenkin tarpeeksi vaikeaa.
Kakkoskauden tekeminen ei ollut helppoa.
Kuvausten aikana ja niiden jälkeen jo pelkkä kommentointi turhautti.
Yhdessä kommentissa sanottiin… Kuvitelkaa.
Siinä sanottiin: "Mo, näin kakkoskauden jakson kahdeksan.
Saatat IDF:n huonoon valoon."
"Siis minäkö saatan -
Israelin miehitysjoukot huonoon valoon? Minunko tekosiani se on?
Eivätkö syynä olekaan siviiliväestön mattopommittamiset?
Painu helvettiin siitä, kiitos."
Todella absurdia. Jos hallitukseen ei voi luottaa, pitää luottaa itseensä.
Siksi halusin esiintyä juuri täällä. Vastapäätä niitä helvetin hulluja.
Halusin sanoa: "Emme pelkää. Olemme täällä.
Vähät teidän teoistanne. Me olemme yhdessä."
Meitä ei pelotella.
Totuus on totuus. En luota hallitukseen. En tiedä, mitä on tekeillä.
Outoja suhteita solmitaan. Elon Musk… Se johti eroon.
Ja Elon Musk on outo äijä. Pakko myöntää. En usko, että hän on edes oikea ihminen.
Hänen ihopukunsa on säännöllisesti epäkunnossa.
Hänellä on aivoissaan siru, joka käynnistyy koko ajan uudestaan.
En halua puhua lapsista, mutta Muskin poika puhuu virkahuoneessa:
"Tuki suusi. Tuki huoransuusi."
En tiedä, sanoiko hän "huora", mutta se tuntui rumalta.
Mikä hänen nimensä onkaan. E = MC². Olen huono matikassa.
Pojan isä on yhdellä maailman suurimmista näyttämöistä täysin järjiltään ja vetää…
En tee tervehdystä kokonaan, mutta tiedätte kyllä, mistä puhun.
"Washingtonissa antisemitisti-semitisti valkoisen ylivallan kannattaja -
lähti mininatsitervehdysmellakkaan."
Ja minun kuvani lehdessä.
Hän ei ole oikea ihminen.
Jos näen hänet vielä, yritin irrottaa häneltä kasvot.
Tuntuu, että jos häneltä irrottaa kasvot, näkee sen Men in Blackin pikkukaverin.
Ja hän sanoo: "Universumin salaisuus -
on Epsteinin listalla."
"Mitä listalla on?" "Epsteinin listalla."
"Mitä listalla on?" "Epstein…"
Ei!
Emme saa koskaan tietää.
Aina kun kuivaan otsaani, tunnen olevani Louis Armstrong.
Tuo meni helvetin hyvin.
Todella siistiä.
Minun maailmani muuttui lopullisesti saatuani vauvan.
Etsin hänelle nyt äitiä, ja…
Olen muslimi, ja vapaana on kolme paikkaa.
Vaimoni pakottaa minut käyttämään tuota vitsiä.
Hän ihan oikeasti tykkää siitä todella paljon.
Esiinnyin Dohassa 5 000 hengelle.
Ennen kuin nousin lavalle, hän sanoi, että tuo vitsi uppoaa varmasti.
Vastasin: "Et tiedä stand-upista paskaakaan.
Tämä on myös maantieteellisesti huonoin paikka tuon vitsin kertomiseen."
Hän kysyi syytä, ja vastasin: "Kaikki vaimot ovat paikalla."
Kerroin vitsin kuitenkin hänen mielikseen. Ei mitään.
Yksikään ei naura. Kunnes kuulen…
Katson yleisöön, ja nauraja on vaimoni. "Kiva.
Kiitos, kulta. Mahtavaa."
Aika villiä, että hän alkoi odottaa ja minä kärsin kaikki oireet.
Sympatiaoireet ovat oikea juttu, ja koin ne. Kun hän alkoi odottaa,
pahoinvointi ja ripuli iskivät minuun. Oksensin koko ajan.
Hän oli täysin kunnossa. Kävi lenkillä, joogassa ja muualla.
Hän voi hyvin, kun minä oksensin joka aamu.
Hän kyseli, olenko kunnossa. "Olen raskaana, eukko. Vähän sympatiaa.
Sattuuko tisseihisi? Oloni on tosi outo."
Se oli aika villiä, mutta kaikki oireet hävisivät,
kun kuulin vauvan sydämenlyönnit. Ihan totta.
Te ihastelette, mutta olin helpottunut. "Voin taas tupakoida. Luojan kiitos.
Sinä olet raskaana. Minä en ole."
Varasin lääkärin ja sairaalan, kuten kuuluu.
Sitten vaimoni rikas valkoinen ystävä Denise sanoi hänelle:
"Sinun pitää palkata doula sekä kätilö ja synnyttää luonnollisesti kotona."
Sanoin, ettei Deniseen voi luottaa. "Hän pitää sisällä kenkiä -
ja kulkee avojaloin ulkona. Älä luota häneen."
En halunnut perua suunnitelmia enkä lääkäriä.
Tapasimme doulan ja kätilön. Molemmat arvostettuja.
Paikan päällä meidät toivotettiin tervetulleiksi kätilöpalveluun.
Suoraan sanoen sana "kätilö" on vähän epämiellyttävä.
Tuntuu, että siihen liittyy noituutta tai jotain. Kätilö!
Sana on vain outo. Lisäksi heillä oli yllään jalkapallopaidat,
joiden selässä luki "paras kotisynnyttäjä".
Mietin: "Näinkö tämä menee? Tom Brady hoitaa synnytyksen. Outoa."
Palkkasimme silti heidät, mutta minua ei valmisteltu.
Minulle ei kerrottu, mitä supistuksen tullessa pitäisi tehdä.
Ei mitään. Kuulin vain…
Luulin kotiamme riivatuksi.
Rukoilin: "Etsin turvaa Herrasta. Ei ole mahtia ilman Allahin tahtoa."
Poltin suitsukkeita ja salviaa. Kaikki apu kelpasi.
Menin paikalle kesken supistuksen. Hän oli…
Kysyin typerimmän mahdollisen kysymyksen. "Nytkö on H-hetki?"
Hän vastasi: "Mitäs luulisit?"
Pyysin anteeksi ja otin puhelimen käteen. "Haloo, kätilöeukot.
Vaimollani on supistuksia. Mitä teen?"
"Soita, kun väliin jää 5 minuuttia." Sanoin "hyvä" ja katkaisin puhelun.
Menin takaisin vaimoni luo, ja supistus alkoi taas.
Aloin neuvoa häntä: "Kulta, levitä jalat.
Pidä lantio rentona ja levitä jalat."
Hän sanoi: "Et tiedä hittoakaan, mistä puhut."
Vastasin: "Totta.
En tiedä hittoakaan, mistä puhun, mutta tätä sinä halusit.
Halusit luonnollisen kotisynnytyksen, ja nyt koomikko hoitaa sen. Näin tämä menee.
"Kop kop, kuka siellä?" "Kuka muu kuin Mo Amer."
"En yritä olla kusipää, mutta jos polvet ovat yhdessä, mitään ei tule ulos."
Sitten tuli uusi supistus, ja hän alkoi surffata oudosti. Tyyliin…
Sanoin: "Juuri noin. Ratsasta kuin aallolla."
Hän vastasi: "Et tiedä, mistä puhut!"
Sanoin, että hän on oikeassa, ja tartuin puhelimeen. "Kätilöeukot.
Pelipaidat niskaan. H-hetki on koittanut."
Kuinka ollakaan, he saapuivat paikalle pelipaidat yllään.
Doula ja kätilö menivät makkariin, ja hetkeä myöhemmin uusi supistus alkoi.
Doula sanoi: "Sinun pitää levittää jalat, muru. Lantio rennoksi."
Vaimoni siihen: "Et sano mitään."
"En aikonutkaan", vastasin. Hän teki sen surffausjutun.
Doula sanoi: "Juuri noin. Ratsasta kuin aallolla."
En voinut itselleni mitään. Huusin "mitä minä sanoin?" ja häivyin.
Sytytin jointin.
Menin ulos ja mietin: "Tämä on ylivoimaista. Mitä me teemme?"
Naisrukka. Tätä jatkui ilman epiduraalia 27 tuntia,
joista viimeisen 7 tunnin ajan kohdunsuu oli 6 senttiä auki.
Hän twerkkasi ilman musiikkia. Hän ei hallinnut lainkaan jalkojaan.
Mietin: "Jos twerkkaat tuohon malliin, hedelmöitän sinut uudelleen."
En sentään sanonut sitä ääneen.
Puhalsin pelin poikki. "Se oli siinä, kätilöeukot.
Vien hänet sairaalaan. Tämä on älytöntä." Sairaalassa hoitaja kysyi, mikä hätänä.
"Hän on synnyttänyt 27 tuntia, ja kohdunsuu on ollut 6 sentissä 7 tuntia."
Hän kysyi, mistä tiedän. "Olen hoitaja."
"Vaimosi viedään steriiliin tilaan epiduraalia varten. Sinun pitää poistua."
"Loistavaa", vastasin. Menin sairaalan eteen ja sytytin uuden jointin.
Vaimoni tekstasi sairaalasängystä: "Hyvä luoja. Oloni on paljon parempi.
Tekstaan sinulle supistuksen aikana enkä tunne mitään."
Seuraava sai minut todella suuttumaan: "Taivas, että me olemme tyhmiä."
Näin punaista: "Mekö?
Kehtaatkin vetää minut tähän mukaan! Yritin saada sinut unohtamaan kätilön."
Poista.
Väärä siirto.
Kirjoitin: "Kulta, halusin tukea sinua kotisynnytyksessä,
mutta ne helvetin jalkapallopaidat olivat valtava varoitusmerkki."
Poista.
"Olen iloinen, että olet tyytyväinen." Se oli oikea siirto.
Menin synnytyssaliin, ja olimme molemmat pilvessä.
Hän sanoi: "Hei". Ja minä: "Hei."
Sitten hän aloitti taas:
"Olemme tosi tyhmiä." Vastasin: "Niinhän me olemme."
Se naisparka jumitti kuudessa sentissä, ja melkein toiset seitsemän tuntia kului.
Viimein lääkäri tuli sanomaan, että vauva pitää saada ulos.
Minä siihen: "Totta helvetissä on saatava.
Jymyuutinen. Vauva on saatava ulos. Se on koko harjoituksen tarkoitus."
"Meidän on tehtävä keisarinleikkaus."
Siinä kohtaa tärkeintä oli vain vaimoni ja lapseni paras.
Minulle esiteltiin toinen lääkäri, joka auttaisi toimenpiteessä.
Katsoin lääkäriä, ja hänellä oli kipa. Mietin: "Tämä on ansa!
Mossad yrittää viedä palestiinalaisen lapseni."
Vihaan sitä, että ajattelen näin. Sitten hän sanoi: "Rauha kanssasi."
Mietin, että noin minä sanoisin, jos olisin Mossadista.
"Ja rauha sinulle."
Lääkäri alkoi puhua vaimoni kanssa, mutta oikeasti hän puhui minulle.
Huomasin kyllä. Hän sanoi:
"Marokon juutalaisena olin täällä vain avustamassa poikasi synnytyksessä.
Toistan. Jumalaan uskovana Marokon juutalaisena -
olen vain avustamassa poikasi synnytyksessä."
Huomasin, mitä hän teki.
Hän tiesi syntyperäni, mutta poliittinen keskustelu oli mahdoton.
Hän mursi jään tervehdyksellä ja kertoi syntyperästään sanoakseen:
"Olen Pohjois-Afrikasta. Olen melkein arabi, vaikken olekaan. Tavallaan olen.
Olen juutalainen, mutten sionisti."
"Paskat. Hyvä on, mutta pidän sinua silmällä, tri Mossad."
Sitten sain yhden koon sairaalavaatteet.
Koko termi on valhe. Yksi koko ei sovi kaikille.
Kävelin synnytyssaliin näin ja seurasin keisarinleikkausta kuin psykopaatti.
Kukaan ei kuulemma koskaan ollut tehnyt samaa.
Olin kuin tietäisin kaiken. "Munuaisiahan on kaksi. Siirtäkää sitä vain.
Sen voi poistaa."
Viimein he saivat poikani esiin. "Ota kuva."
En halunnut ottaa kuvaa, mutta lääkäri intti. Sanoin: "Kamu.
Palestiinalainen vauvani jumitti tällä tarkastuspisteellä 40 tuntia.
Ei nyt ehdi kuvailla."
Pesin pojan ja vein hänet äidilleen.
Vaimoni oli kyynelissä. Luulin, että pakahtuisin,
mutta en tuntenut mitään. Yritin kyllä. Olin ihan…
Eikä mitään tapahtunut.
On ilmeisesti totta, että miehillä tunteet tulevat myöhemmin.
Minulla se tapahtui ihokontaktissa vauvan kanssa samana iltana.
Nostin vauvan rinnalleni ja romahdin täysin.
Romahdin kokonaan. "Hyvä luoja.
Taivas. Oikea vauva.
Minun pitää hoitaa eläke ja asiat kuntoon, habibi.
Baba pitää sinusta huolta. Ei hätää, habibi.
Sait nimesi isoisäsi isän mukaan.
Ja isoisäsi sekä hänen isoisänsä isoisän isän.
Ja hänen isoisänsä… Sinulla on seitsemän musliminimeä.
USA:ssa varttumisesta tulee sinulle todella vaikeaa,
mutta tiedät tarkalleen, mistä olet peräisin."
Hoitaja tuli kysymään, olenko kunnossa. Sanoin, että olen.
"Olen kunnossa, mutta raskauden alussa tunsin kaikki oireet.
Kärsin pahoinvoinnista, ripulista ja kaikesta.
En vain tuntenut mitään ennen kuin nyt.
Ja nyt kaikki tunteet vyöryvät päälle veturin lailla.
Nimesin pojan hänen isoisänsä isän mukaan.
Ylistäkää Herraa. Hän jopa näyttää isoisänsä isältä.
Et tiedä, mitä subhanallah tarkoittaa, mutta näytän kuvan myöhemmin.
Hoitaja sanoi: "Ei. Hän imee tissiäsi." "Herranen aika!
Hän tarvitsee maitoa."
Ja siten syntyi poikani Ali.
Pikku Ali Alooshi.
Ja minä annoin hänelle seitsemän nimeä. Päätökseni oli vakaa.
Haluan hänen tuntevan sukujuurensa. Se on todella tärkeää.
Erittäin tärkeää.
Viittasin aiheeseen toisen kauden päätösjaksossa.
Opettajani kysyi kerran isäni isoisän isän nimeä.
En tiennyt sitä. Tiesin nimiä, mutten osannut häneen yhdistää yhtään.
Opettaja jatkoi: "Kyse on sukulinjastasi. Miten helposti sinut pyyhitään pois?"
Nokkela veto!
Otin tavoitteekseni ymmärtää, mistä olen peräisin.
Otin asian niin vakavasti, että kakkoskauden päätösjaksossa -
jokainen Palestiinasta nähtävä otos on oikeasti kylästämme Burinista.
Sieltä me tulemme.
Jakso on kuin historiallinen arkisto.
Tapahtui mitä tahansa, poikani voi katsoa sitä ja sanoa:
"Tuolta minä olen kotoisin." Se on erittäin tärkeää.
Olen aina ollut oma itseni.
Aloin tehdä stand-upia 14-vuotiaana etelässä.
Vierailemissani paikoissa ei usein ollut edes nähty arabia.
Olen aina ollut oma itseni, ja urani alussa minua kehotettiin vaihtamaan nimeä.
"Mene Losiin äläkä kerro, että olet palestiinalainen."
Se oli iso juttu. Pidin ajatusta mahdottomana. Kadottaisin itseni.
Mutta 9/11:n jälkeen olin kaksi kuukautta italialainen.
Sitä kesti vain pari kuukautta.
Olen aina tuntenut olevani kala kuivalla maalla. Moni varmaan samaistuu.
Synnyin Kuwaitissa ja kävin brittiläistä New English Schoolia.
Puhuin siis brittiaksentilla, joten sain USA:han tultuani välittömästi turpaani.
Tulin kouluun, tervehdin, ja se oli siinä.
En tiennyt, mikä on siistiä tai miten pitäisi pukeutua.
Olin tyhjän päällä.
Minua siunattiin kahdella ystävällä, jotka auttoivat minua.
Bruce oli musta ja Jose meksikolainen.
Brucen myötä opin nopeasti mustista,
että jos jokin totuus on kerrottava tai jos kamppeet ovat täysin viturallaan,
siitä parjataan koko koulun edessä.
Jos tulin kouluun väärissä kengissä, Bruce aloitti heti: "Saakeli!
Tulkaa kaikki tänne. Jose, tule katsomaan kamuasi.
Molla on Pro Wingsit. Ne maksavat Paylessissä 13,99. Hän on köyhä.
Mietin: "Ai.
Vai olen minä köyhä?"
Mutta Jose oli hiukan kiltimpi, kun mokailin.
Jos ylläni oli jotain väärää, hän tuli sanomaan: "Kamu.
Näytät ihan ämmältä.
Kuka helvetti sinut on pukenut?
Sanon suoraan. Tekisi mieli läimiä sinua kunnolla.
Emme voi leikkiä tänään.
Ehkä huomenna sitten. Jatkan tästä nyt matkaa ilman mitään nyrkkitervehdyksiä."
Noin se meni.
Enkä tajunnut, että brittienglanti eroaa Amerikan englannista.
Mokailin siis aika säännöllisesti.
Veljeni hankki minulle kissanpennun PTSD:tä helpottamaan.
Koska puhuin brittienglantia, en käyttänyt kotona kissasta sanaa "cat",
vaan lähempänä "mirriä" olevaa sanaa "pussy".
Kukaan ei korjannut minua kotona. Sanoin: "Tänne, mirri."
Päätin sitten välitunnilla kertoa uutiset ystävälleni Brucelle.
Menin hänen luokseen ja sanoin: "Bruce. Arvaa, mitä."
Bruce kysyi: "Mitä?" "Minulla on nyt mirri. Eikö ole huippua?"
"Siis mitä sinä sanoit?", kysyi Bruce.
"En tainnut kuulla oikein."
"Minulla on pieni ja pörröinen mirri. Näytänkö?"
Brucelta tuli heti: "Tulkaa kaikki tänne. Jose, tule katsomaan kamuasi."
Hän kysyi koko koulun edessä: "Mo, onko sinulla mirri?"
"Kyllä minulla on mirri. Eikö olekin huippua, kaikki?"
Jose sekosi täysin. "Siis mitä, kamu?
Oletko tosissasi? Onko sinulla oikeasti pimppi?
Olemme olleet kavereita näin kauan, enkä tiennyt siitä. Puhutko totta?
Pelleiletkö sinä?"
Hän piti pienen tauon ja kysyi: "Saanko nähdä sen?"
Viattomuuttani en tajunnut. Sanoin: "Tule meille, jos haluat nähdä mirrini."
Järkyttävän traumatisoivaa.
Aloitin stand-upin hyvin nuorena ja esiinnyin ympäri etelää.
Ja olin ihan oikeasti todella usein eka arabi, jonka ihmiset olivat nähneet.
Jopa siinä määrin, että porukka järkyttyi. Minulta kyseltiin: "Oletko varmasti arabi?
Et näytä arabilta."
Pitäisikö minulla olla mukana kameli?
Siitäkö tunnistaa arabin?
"Anteeksi. Väistäisittekö minua ja kameliani? Arabi tässä vain.
Ei kannata silittää. Se puree." Siis mitä helvettiä?
Tosi outoa.
Esiinnyin jo ennen 9/11:tä.
Sen jälkeen vuonna 2003 minut kutsuttiin Louisianan Houmaan.
Se on lähellä New Orleansia. Täyttä cajun-takahikiää.
Tyyppi soitti: "Haloo. Oletko Mo Amer?"
Sanoin olevani. "Olen kuullut paljon kehuja, poika."
Hän jatkoi: "Kuulet." Tyyppi ei sanonut yhtäkään S-kirjainta koko puhelun aikana.
"Pyöritän yökerhoa nimeltä Lanyard Muted Cafe."
Tarkensin: "Music?" "Niin. Muted Cafe.
Täällä on ketkiviikkona komediailta."
"Siis keskiviikkoiltanako?" "Juuri niin. Ketkviikkoiltana.
Tule tänne. Hotellihuoneita on vain yksi, mutta petejä kaksi.
Voit tuoda oman lämmittelijän."
Kysyin, paljonko hän maksaisi. "Palkkio on tonnin verran."
Minä siihen: "Saakeli. Lähden saman tien.
Nappaan kamelini ja lähden itään."
Olin aivan intona.
Tonni yhdestä illasta vuonna 2003. Soitin kaverilleni Gary Bellille.
Hän on koomikko, joka asuu aivan Texasin rajalla Louisianassa.
Hänkin puhuu tällä tavalla. Varasin hänet.
En siksi, että hän on hauska. Hän on surkea koomikko, joka ei ikinä menesty.
Hän on kuuluisimmillaan, kun jauhan hänestä paskaa lavalla.
Otin hänet kuitenkin mukaan suojakerrokseksi.
Jos tulisi jotain hämminkiä, hän voisi pyytää jättämään minut rauhaan.
"Hän on ihan tavallinen Muhammed."
Varasin hänet vain siksi, ja hän tiesi sen.
Perillä kirjauduimme hotelliin ja menimme Lanyard Muted Cafehen.
Gary Bell astui lavalle, ja häntä vihattiin heti.
Yksi tyyppi kysyi: "Kuka tämän mulkun buukkati?"
Gary hermostui ja yritti olla lähestyttävämpi: "Käyttekö metsällä?"
Yksi tyyppi vastasi: "Ammun sinut pois lavalta pian."
Jouduin ottamaan Garylta mikin pois.
Ainoa kerta urani aikana, kun olen tehnyt niin.
Vedin keikkani ja olin liekeissä. Ja kyllä vika oli Garyssa, ei yleisössä.
Lähdin lavalta, ja paikan omistaja antoi tonnin. "Olen rikas!"
Kun käännyin ympäri, näin rikostutkijan ja konstaapelin.
Rikostutkija sanoi: "Tulehan tänne, poika."
Niistä sanoista ei koskaan seuraa mitään hyvää.
Eikä tämä ollut poikkeus.
Hän pyysi näyttämään ajokorttia, ja ojensin ajokorttini hänelle.
Hän tarkistaa keskuksesta:
"Ajoluvan numero 12797627." Tähän tapaan.
Rouva keskuksessa vastasi heti: "Hän se on."
Kysyin: "Hänkö se on?"
"Sinä se olet." Kysyin: "Minäkö?"
"Sinä se olet." "Olenko?" Ja hän: "Sinä se olet."
Minä siihen: "Kuka olen minä, entä sinä? Keitä me olemme? Olemme kaikki yhtä."
Hän vastasi: "Ei, muru. Vain sinä." "Hitto."
Hän vei minut pihalle, missä minua odotti tusina poliisia.
Kuusi partioautoa. Kaikissa valot päällä.
Yleisö alkoi purkaantua esityksestä.
Paikalle tulee uusi poliisi, avaa ikkunan ja kysyy: "Onko hän se?"
Vastasin: "Sinäkö siinä, Jebediah?" Mitä hittoa on tekeillä?
Toinen rikostutkija tuli kyselemään, mitä teen Louisianan Houmassa.
Seisoin siinä takanani markiisi, jossa luki:
"Mo Amer tänään täällä kello 20."
Siinä oli vieläpä kuvani. Sanoin: "En tiedä aiemmista tutkinnoistasi, kamu,
mutta tämä on surkeinta työtä, mitä olet koskaan tehnyt."
Väkijoukko alkoi puuttua asiaan: "Jättäkää hänet rauhaan. Hän on hauska."
Toinen tyyppi sanoi: "Jos joku täytyy pidättää, pidättäkää se mulkku Gary Bell.
Koomikoksi tekeytymisestä."
Seuraavaksi tajusin: "Missä Gary on?
Otin hänet mukaan juuri tällaisen paskan takia,
eikä häntä näy missään."
Hullua. Poliisi kysyi: "Mitä teit Japanissa ja Koreassa?"
Minä siihen: "Hetkinen. Aikalisä. Mistä tiedät, että olen käynyt siellä?"
Hän vastasi, että huoneeni oli tutkittu.
"Voi pojat. Tutkitte huoneeni. Tämä räjäyttää kyllä tajunnan.
Houman ulkopuolella on kokonainen maailma.
Haaveilin lapsena koomikon urasta. Se haave on vienyt minut Japaniin ja Koreaan.
Ja yleensä olen esiintynyt USA:n asejoukoille,
koska 9/11:n jälkeen pelkäsin olla oma itseni ja päätin,
että jos voin olla itseni heidän edessään, voin olla sitä kenen tahansa edessä."
Hänen aivonsa sulivat. Sanoin: "Tiedän, että pidät minua terroristina,
joka tuli Louisianan Houmaan…
Kaikista USA:n kohteista juuri tänne.
Jos olisin terroristi ja ilmestyisin Louisianan Houmaan pommin kanssa,
en tietäisi, mitä tässä lävessä pitäisi räjäyttää.
Paikka näyttää totta puhuen kertaalleen räjäytetyltä.
Koristelisin paikan vain uudelleen räjäyttämällä pommin.
Lisäksi ratkaisisin selkeän crack-ongelmanne."
Poliisi vastasi vilpittömästi: "Niin. Onhan meillä crack-ongelma."
Hän antoi minulle roskapussin täynnä tavaroitani ja ohjeisti konstaapelin luo.
Tämä saattaisi minut hotellille.
Kun lähdimme kävelemään, Gary kömpi pusikosta yökerhon takana.
Kysyin, missä hitossa hän oli ollut.
Ja hän vastasi täysin rehellisesti: "Minut yritetään tappaa."
Sanoin: "Minä tapan sinut. Autoon siitä."
Outoa kyllä, säälin häntä enemmän kuin itseäni.
Poliisi vei meidät hotellille. Pihaan ajaessamme hän pyysi anteeksi:
"Olen vilpittömän pahoillani, että sinulle kävi näin,
mutta vika ei ollut meidän. Hotellista soitettiin poliisi perääsi."
Vastasin: "Taivas. Konstaapeli ja Gary. Menemme hotelliin -
ja kysymme asiasta vartijalta suoraan."
Kävelin sisään hyvin aggressiivisesti. "Kuka soitti poliisit perääni?"
Takahuoneesta tuli nainen, jolla oli vartijan takki -
ja jolta puuttui valtaosa etuhampaista.
Aina puhuessaan hän joko puhalsi ilmaa hampaiden välistä tai vihelsi.
Kysyin, miksi hän soitti poliisit. Hän vastasi: "Hetkinen.
Hetkinen nyt."
Minä siihen: "Katsotko sinä korismatsia siellä? Mitä on tekeillä?
Kuulostaa tennareilta puulattialla. En tiedä, mitä tapahtuu."
"Hetkinen nyt."
Paikalle alkoi kerääntyä kulkukoiria. "Kenen koiria nämä ovat?"
Kysyin, miksi hän soitti poliisit perääni. Hän vastasi: "No.
Näin nimen Mohammed, ja päättelin, että kyseessä on terroristitilanne."
Sanoin: "Sekö riitti? Päättelit nimestä Muhammed,
että kyseessä on terroristitilanne."
Hän kysyi: "Kuka viheltää?"
Minä siihen: "Selvä.
Just."
Sanoin: "Valitan, muttet voi soittaa poliiseja jonkun perään nimen takia.
Sinulla on oltava oikeita todisteita.
Ikävää, että maamme on pettänyt sinut ja uskot kaiken,
mitä tuon televisioruudun läpi tulee. Sitä he juuri haluavat.
Meidän halutaan jakaantuvan, jotta meidät voidaan valloittaa."
Ikävä kyllä hän ei kuullut sanaakaan. Hän sanoi:
"Hetkinen nyt. Näin nimen Mohammed,
ja päättelin, että kyseessä on terroristitilanne."
Katsoin konstaapelia. "Oikeasti. Teillä on ehdottomasti crack-ongelma."
Konstaapeli katsoi minua: "Tajusin jutun."
Kysyin, mitä muuta tässä voisi vielä olla.
"Tutkimme huoneesi." "Niinhän sinä jo sanoit."
"Jokin vaivasi minua. Keksin sen juuri."
Hän katsoi Garya ja sanoi:
"Ne pornolehdet ovat sinun, eivätkö olekin?"
Katsoin Garya: "Toitko mukanasi pornolehtiä?
Meillä on yhteinen huone! Miten törkeä voit olla?"
Menin huoneeseeni. Koko huone oli myllätty lukuun ottamatta Garyn pedattua sänkyä.
Pornolehdet oli jätetty näytille. Meille haluttiin sanoa:
"Tiedämme, mitä te homppelit teette täällä."
Laskin lehdet, ja niitä oli 12.
"Otitko mukaan tusinan pornolehtiä? Kuinka paljon aioit runkata ensi yönä?
Onneksi se vartija soitti poliisille.
Hän esti eri terroristijuonen toteutumisen täällä."
Mutta minua epäiltiin aina terroristiksi, ennen kuin sain TSA PreCheck -statuksen.
Jos joku ei tiedä, mikä se on,
sitä varten mennään lentokentän turvatoimistoon,
maksetaan 100 taalaa ja täytetään paperit.
Sen jälkeen ei enää ole epäilty terroristi.
Tiedetäänhän laajalti, että terroristit vihaavat paperitöitä.
Olen helpottunut, koska TSA-virkailijat ovat aggressiivisia.
Jokin heitä kiukuttaa, koska tyyli on tämä: "Läppäri esiin!
Pane se laatikkoon. Omaan lokeroonsa. Ja sinä työnnät sen laitteeseen, en minä.
Kokonaan. Riisu kengät."
Luoja paratkoon, jos mukana on vettä. Saakeli.
Jos mukana on vettä, he…
Ja minä: "Mikä vika on Acqua Pannassa?" "Tätä ei saa viedä koneeseen."
He alkavat kiusata ja kävelevät metrin päähän:
"Et voi juoda tätä täällä, mutta täällä kyllä voit."
Ja koska ei halua tuhlata, alkaa vesikiduttaa itseään.
"Anteeksi. Mukana on koko litra. Menkää te vain ennen minua."
Näin, miten pyörätuolilla kulkenutta vanhaa naista soimattiin.
Hänen kimppuunsa käytiin omenamehun takia. "Tätä ei saa ottaa mukaan!"
Hän yritti sanoa: "Mutta…
Tarvitsen sen diabetekseni takia."
Mietin: "Hetkinen. Mitä helvettiä?"
Mehu heitettiin vihaisesti roskiin.
Tyyliin: "Hiljaa, huora. Ei tänään, Al-Qaida.
Ei tänään, Osama." Mietin vain: "Rauhoitu. Jos hän tarvitsee mehunsa, anna se."
Samanlainen tapaus. Iäkäs mies pyörätuolissa.
Hänellä oli kai ollut jonkinlainen aivohalvaus, koska kävely oli vaikeaa.
Hänet pakotettiin röntgenlaitteeseen.
Hän käveli laitteeseen näin, ja hänelle huudettiin: "Kädet ylös!"
Oikea käsi ei noussut, joten mies tarttui siihen vasemmalla ja nosti sen ylös.
Virkailija huusi: "Pysy paikallasi!"
Mietin: "Paskat. Ammun kaikki.
Ammun jokaisen. TSA radikalisoi minut. Se oli siinä."
Ja mikä tämä pakkomielle litrasta on? Haluan tietää.
Tyyliin…
"Mikä hätänä?" "Tässä lukee 1,2 litraa. Se."
"80 % nesteestä puuttuu. Eli mikä ongelma?"
"Sama se. Pullon tilavuus on 1,2 litraa!
Onko kyse siitä, että nesteestä voi valmistaa pommin?
Siitäkö kiikastaa?
Litran pullojen lukumäärässä ei ole mitään rajoituksia.
Ainahan nesteet voisi sekoittaa myöhemmin.
Älkää herran tähden kukaan tehkö niin.
Hyvä Jumala, älkää tehkö niin.
"Antisemitisti-semitisti valkoisen ylivallan kannattaja -
terroristikoomikko kannusti eilen Washingtonissa -
jonkinlaisten nestepommien valmistamiseen Warner Theaterissa.
Mo, haluatko kommentoida?" "Hetkinen. Myrtle, ole hyvä."
"Hetkinen nyt vain, kusipää.
Minkä taakseen jättää, sen edestään löytää."
Ehkä sanonta on totta. Ehkä rasismi on siksi nyt huipussaan.
Ehkä valkoiset pelkäävät juuri siksi. Eivät täällä olevat.
Jos vieressänne istuu valkoinen, halatkaa häntä. Ei hätää. En puhu teistä.
Kumpuaako pelko oikeasti sanonnasta? Mehän tiedämme, mitä tapahtui,
kun puhutaan alkuperäiskansoista,
afrikkalaisamerikkalaisista ja orjuudesta sekä kiinalaisista ja rautateistä.
Entä mikä meksikolaiset tekevät?
Hehän vain palaavat takaisin. Täältä he ovat peräisin.
Sanotaan, että DNA…
Traumaattiset muistot ovat kuulemma DNA:ssa. Ehkä he eivät tiedä paluun syytä.
Ehkä meksikolainen sanoisi: "En tiedä, minne olen menossa, pero,
necesito, kamu. Pitää vain mennä.
En tehnyt mitään. Isoisäni isä vain unohti jotain. Siinä kaikki."
Kaiken muotoiset, kokoiset ja väriset muslimit kokevat syrjintää.
Ketkä kokevat seuraavaksi? Valkoiset. Ehkä pelkona on sen löytyminen edestä.
Ehkä valkoisten päässä on skenaario,
jossa valkoinen kävelee House of Piesiin ja tiskin takana on musta kaveri.
Valkoinen pyytää palan pekaanipiirakkaa,
ja musta kaveri tiskin takana sanoo: "Anteeksi. Emme palvele valkonaamoja.
"Haluat siis puhua johtajan kanssa? Hei, Jose!"
Ja Jose vastaa: "Mitä sinä täällä teet, gringo? Kukaan ei saa nähdä sinua.
Meillä on oikeitakin asiakkaita. Siis ihan totta.
Inhaa, kamu. Oikeasti. Haluatko puhua omistajalle?
Hän on kiinalainen. He omistavat kaiken nyt."
Ja valkoinen vain haistattelee ja häipyy.
Kukaan ei ole muita parempi. Ei kukaan.
Ei kukaan.
Tuntuu, että historia toistaa itseään yhä uudelleen.
Äitini sanoi minulle hiljan jotain, mikä järkytti minua.
"Minusta tuntuu, että elän samaa elämää kuin isoäitini."
Se riipaisi syvältä.
Ja aika on voittamaton.
Aika on ohikiitävä, ja se lentää. Eikä ajassa voi palata taaksepäin.
Jotkut sanovat korvaavansa ajan. Ei aikaa voi korvata.
Sitä voi varata, mutta sitä ei ole koskaan tarpeeksi.
Kaverini nakkaa paskat ajalle. Hän sanoo tappavansa aikaa.
"Aiotko tappaa aikaa? Ei sitä ole tapettavaksi."
Hän sanoo aikovansa katsoa Love Islandia. Siis mitä?
Äkkiarvaamatta jää koukkuun: "Huda, miksi teet noin?
Miksi, Huda?
Älä ole mustasukkainen. Purit tunteesi Jeremiahille, ja hän setvii omiaan.
Kaikki pussailevat kaikkia, eivätkä Chelley ja Ace edes seurustele.
He ovat mukana rahan takia!"
Mietin: "Hyvä luoja. 40 jaksoa ja 40 tuntia ajanhukkaa."
Ikinä ei kannata olla aikaansa edellä. Silloin on luultavasti kuollut.
Kaikista nuorena kuolleista sanotaan: "Hän kuoli ennen aikojaan.
Hän oli niin paljon aikaansa edellä, että vain kuoli."
Jimi Hendrix, Bob Marley, Amy Winehouse, Chris Farley…
Kaikki edellä aikaansa.
Jeffrey Epstein.
Hän tosin lusi pitkää kakkua väärässä paikassa väärään aikaan.
Se koko tilanne on tikittävä aikapommi.
Tuntuu, että pahoilla ihmisillä kuoleminen kestää ikuisuuden.
Ja kun he viimein kuolevat, ihmiset sanovat: "Oli jo aikakin.
Luulin, ettei se kusipää kuole koskaan ja että hänellä on yllin kyllin aikaa."
"Niin. Kaikki aikanaan. Aikaa ei voi paeta."
Jotkut sanovat, että minä olen aikaani edellä.
"Sait ekana amerikanarabina koomikkona stand-up spesiaalin ja pidit keffiyehia.
Teit ensimmäisen palestiinalaisamerikkalaisen tv-sarjan."
Vastaan siihen, etten halua olla aikaani edellä.
Haluan olla juuri oikeassa paikassa oikeaan aikaan.
Olla oikea-aikainen ja ajaton. Siten, että olen ajallaan ja jää luppoaikaa.
Niin voin viettää laatuaikaa välittävien ihmisten kanssa, jotka ovat aina tukenani.
Eikä tarvitse palata ajassa taaksepäin tai korvata aikaa.
Voin olla vain läsnä tässä hetkessä.
Jos siis oikeasti välittää, pitäisi aika ajoin kysyä kuulumisia.
Äitini sanoo: "Jos rakastat minua, osoita se minulle."
Siksi olen niin täysin turhautunut DJ Khalediin.
Palestiinalaisena hän on loppujen lopuksi yksi meistä.
Ja näinä ennen näkemättöminä aikoina -
hän on ajan hermolla olemisen sijaan ajastaan jäljessä.
Tälle kaverille se tarkoittaa illallisaikaa.
Tiedän. Läski parjaa läskiä.
En halunnut sanoa tätä. Kuka sen pani sydämeeni? Jumala.
Mutta hän ei ole ainoana ajastaan jäljessä. Moni muukin on.
En nimeä ketään. Seinfeld.
Hän sanoi uskoakseni, ettei piittaa Palestiinasta.
Minä piittaan kaikista, Jerry,
ja on parempi tappaa aikaa kuin tappaa omalla ajallaan.
Meille muille se on festivus.
Katsoin Seinfeldia yksinkertaisempina aikoina.
Mitä ajastamme kertoo se, että maailma luottaa Ms. Racheliin -
enemmän kuin The New York Timesiin?
Tervetuloa Real Time with Mo Amerin pariin.
Ikävä totuus on se, että me kaikki kuolemme.
Voisi sanoa, että olemme täällä vain rajoitetun ajan.
Ja aika on tärkein. Voisin jatkaa tästä loputtomiin,
mutta ikävä kyllä aikani on melkein lopussa.
Tämä on parasta aikaa, ja kello käy. Jatkoajalla joka sekunti on tärkeä.
Viime hetket ovat käsillä, eikä elämässä ole yliaikaa.
Meidän on myös muistettava se, joka ylittää ajan ja avaruuden.
Äkkiarvaamatta aika loppuu. Luulimme olevamme huipulla, mutta olemme pohjalla.
Aika on vähissä, ja kisaamme sitä vastaan.
Korkea aika. Ratkaiseva aika. Aika mennä. Aikojen loppu.
Kunnes tulee uusi aika. Myrtle? "Vapaa Palestiina!"
Kiitos, Washington DC.
Rakastan teitä sydämeni pohjasta.
Kiitos, että tulitte tänne tänään.
Kiitos.
Rakastan teitä. Se merkitsee minulle suunnattoman paljon.
Terve. Jukra, että on hienoa olla täällä. Ihmiset puhuvat aina tuollaista paskaa,
mutteivät tarkoita sanojaan. Minä tarkoitan.
ERITYISKIITOS - ÄITI, INSPIROIT MINUA. STEPHANIE, OLET RAKAS.
OMISTETTU VELJELLENI JA SISKOLLENI. OLISIPA YHTEISTÄ AIKAA OLLUT ENEMMÄN.
Tekstitys: Miia Mattila