Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫פברואר 2005. לא אשכח את היום הזה לעולם.‬
‫הייתי בת 26‬ ‫וכבר נמאס לי מהשלג והקרח במישיגן.‬
‫עבדתי כמורה מחליפה.‬ ‫לא אהבתי לנהוג בשלג, אז נשארתי בבית.‬
‫בערך בצהריים פשוט התעוררתי,‬
‫הבטתי החוצה מבעד לתריסים,‬
‫ומאחורי הדירה חנתה מכונית משונה.‬
‫והיא לא זזה ממקומה.‬
‫פתאום נשמעה דפיקה על דלתי.‬
‫אבא לימד אותי להיזהר מזרים‬
‫ולדרוש מהם להוכיח הוכחה לזהותם.‬
‫אז פתחתי את הדלת מעט‬ ‫ושמתי את הרגל מאחוריה.‬
‫חשבתי, "אולי אוכל למנוע ממנו להיכנס".‬
‫הוא אמר, "אני צריך לתשאל אותך".‬
‫אז אמרתי, "במה מדובר?"‬
‫הוא אמר, שמעת על BTK?‬
‫- חונק ה-BTK -‬
‫אדם שיש לו דחף בלתי נשלט להרוג.‬
‫הקהילה המומה לאחר מעצרו‬ ‫של האדם שחשוד כרוצח ה-BTK.‬
‫- BTK נעצר -‬
‫BTK: לכפות, לענות, להרוג.‬
‫ואז הוא אמר, BTK הוא אבא שלך.‬
‫דניס ראדר.‬
‫דניס ל. ראדר.‬
‫ראדר הוא בן 59, נשוי עם שני ילדים.‬
‫הוא היה חבר פעיל‬ ‫בכנסייה הלותרנית, ראש גדוד בצופים,‬
‫ועבד כפקח בקהילה הפרברית פארק סיטי.‬
‫האדם הזה, לכאורה איש משפחה מן השורה,‬
‫הואשם בכך שרצח‬ ‫לפחות עשרה בני אדם ב-30 השנה האחרונות.‬
‫לדברי משטרת ויצ'יטה שבקנזס,‬ ‫דניס ראדר חי בקרב ידידיו ושכניו במשך שנים‬
‫ובקרבם ביצע גם מעשי רצח.‬
‫הוא עשה את כל הדברים שכל אב אחר עשה.‬
‫סדיסט מבחינה מינית.‬
‫ההריגה הייתה הריגוש.‬
‫אתם יכולים לתאר לעצמכם מה זה‬
‫לגלות שאביך הוא אחד‬ ‫האנשים הכי מרושעים בעולם?‬
‫אני לא יודעת מיהו אבי, מה הוא הסתיר…‬
‫האם הוא השתמש במשפחה שלי כדי להסתתר?‬
‫האם הוא ניצל אותנו במשך כל הזמן הזה?‬
‫אם כל רגע בחיי‬ ‫היה שקר, קשה לי לדעת מי אני.‬
‫- אבא שלי, רוצח ה-BTK -‬
‫לפני שנה הייתי יכולה להישבע‬
‫שאבא שלי רצח רק עשרה בני אדם.‬
‫האף-בי-איי, הבלשים, אמרו לי ישר על ההתחלה…‬
‫- קרי רוסון -‬
‫"רק עשרה. היו רק עשרה".‬
‫- מבט נוסף ברוצח ה-BTK. -‬
‫תפנית אפשרית בחקירה של רוצח ה-BTK.‬
‫- קשר אפשרי למקרי מוות אחרים -‬
‫הבוקר הודיעו הרשויות‬ ‫שייתכן שרוצח ה-BTK הידוע לשמצה,‬
‫שהטיל את אימתו בקנזס בשנות ה-70…‬
‫- חקירות באוקלהומה ובמיזורי -‬
‫קשור לשני מקרים נוספים‬ ‫ולא פתורים במדינות אחרות.‬
‫אז חשבתי, "מה קורה?"‬
‫ואז, לפתע פתאום,‬
‫התקשרו אליי מהמשטרה כדי לדבר על זה.‬
‫- ויצ'יטה, קנזס -‬
‫סביר שאני מכירה אותו‬ ‫טוב יותר מכל אדם אחר בעולם.‬
‫חוקרים יכולים לבוא‬ ‫עם כל הידע והראיות שלהם,‬
‫אבל אני זו שיכולה‬ ‫לפצח את הצפנים שלו, וגם אותו.‬
‫אם אבא שלי ביצע מעשי רצח נוספים,‬
‫חשוב לדעת זאת,‬
‫כי זה עשוי לספק תשובות‬ ‫למשפחות שמחכות כבר עשרות שנים.‬
‫למשפחות האלו מגיעות תשובות והאמת היא האמת.‬
‫אבל אפשר לטעון גם ש…‬
‫גם לחיים שלי יש ערך,‬
‫ועד כמה אני צריכה להקריב?‬
‫עד כמה עליי לגרום לעצמי טראומה כדי לעזור?‬
‫אבא שלי נעצר ב-2005, כשהייתי בת 26.‬
‫כל אחד, מאופרה ועד לארי קינג,‬ ‫ניסה לראיון אותנו. דיאן סויר…‬
‫והמשפחה שלי פשוט אמרה "לא".‬
‫סירבנו לכל ההצעות.‬
‫כרגע מצבי טוב. אני מבשלת, אני מגדלת ילדים‬
‫אני עקרת בית ואם ופעילה בכנסייה לנשים.‬
‫הייתם אומרים, "מצבה נהדר",‬
‫אבל האמת היא שגססתי מבפנים.‬ ‫אנשים פשוט לא ידעו מה אני מסתירה.‬
‫במשך עשר שנים כמעט,‬ ‫לאחר שהוא נעצר, נרקבתי מבפנים.‬
‫לא יכולתי לדבר. לא חשבתי שמותר לי לדבר.‬
‫לפי קוד המערב התיכון,‬ ‫לא מכבסים את הכביסה המלוכלכת בפומבי.‬
‫את צריכה להחזיק הכול בפנים‬ ‫ולהיראות כאילו שהכול כרגיל.‬
‫ככה גידלו אותי.‬
‫ואז, בספטמבר 14', עמדתי ללכת לישון,‬
‫ודריאן, בעלי דאז,‬
‫אמר, "סטיבן קינג הופיע בתוכנית בוקר.‬
‫"הוא דיבר על ההורים שלך,‬
‫"כי כתב סיפור קצר‬ ‫ויצר סרט בשם 'נישואים טובים'."‬
‫ספר לנו על זה. כלומר, דניס ראדר,‬
‫האיש שזה משקף את חייו במציאות.‬
‫הוא היה אבטיפוס לאדם שבסיפור שלי,‬
‫והוא רצח עשרה אנשים, בהם שני ילדים,‬
‫והיו לו נישואים ארוכים‬ ‫ושני ילדים משלו, ואשתו אמרה,‬
‫לאחר שנתפס,‬
‫שהיא לא ידעה שום דבר.‬
‫ישבתי במיטה, נסערת. בכיתי, יצאתי מהמיטה,‬
‫פסעתי הלוך ושוב, אתם יודעים, ממש נסערת.‬
‫כעסתי אפילו על בעלי ועל סטיבן קינג ופשוט…‬
‫רציתי שכל זה פשוט ייעלם.‬
‫שתקתי במשך זמן רב כל כך‬ ‫והמון דברים היו צריכים לצאת.‬
‫- ויצ'יטה איגל -‬
‫- בתו של BTK:‬ ‫סטיבן קינג מנצל את קורבנותיו של אבי -‬
‫בריאיון הראשון שלי אי פעם‬ ‫פשוט שפכתי את ליבי במשך 40 דקות כזה,‬
‫בקשר למי שאני, מיהו אבי…‬
‫אימא שלי, חיי הנישואים שלי,‬ ‫ואיך היו עשר השנים האחרונות מבחינתי.‬
‫- בתו של BTK שוברת שתיקה בת תשע שנים -‬
‫באותו ערב כבר הופעתי בכותרות,‬ ‫ולמחרת היום בחדשות הבין-לאומיות.‬
‫- חיי בתו של רוצח סדרתי -‬
‫קרי, תודה שבאת לתוכנית.‬ ‫-תודה שאתה מארח אותי.‬
‫כשסוכן האף-בי-איי‬ ‫סיפר לי על כך, נאחזתי בקיר.‬
‫כל מה שהיה חשוב לי נעלם.‬
‫הרג אותי לשמור הכול בפנים ולא לדבר על זה.‬
‫- מלונית וסטרן הולידיי -‬
‫לא חשבתי שזה עניין כזה רציני.‬
‫לא שמרתי על הפה שלי.‬
‫המילים שאמרתי הרגיזו הרבה אנשים.‬
‫ופשוט הרגיז אותי‬
‫שהוא החליט להשתמש בהורים שלי כהשראה.‬
‫אני אוהב את אבא שלי לנצח. הוא אבא שלי.‬
‫אבל לא ממש התעמקתי‬
‫במה אבא שלי עשה בתור ה-BTK.‬ ‫לא התעמקתי במעשי הפשע האלה,‬
‫והייתי בטיפול, והכול התחיל להתערבב.‬
‫האם הוא השתמש במשפחה שלי כדי להסתתר?‬ ‫האם הוא באמת אהב את אימא שלי?‬
‫האם הוא באמת אהב אותנו,‬ ‫או רק ניצל אותנו במשך כל הזמן?‬
‫אז פשוט לקחתי הכול‬ ‫וערכתי מחקר על החיים שלי‬
‫ועל חייו של אבי, כדי שאוכל לדבר על זה.‬
‫זה היה בלגן גדול אחד.‬
‫- מלונית -‬
‫בשנת 1974 אבי הרג‬ ‫ארבעה מתוך משפחה של שבעה.‬
‫מספר חודשים קודם לכן, הוא פוטר מ"ססנה".‬
‫הוא ממש אהב את העבודה הזאת.‬
‫הוא אמר שכשפוטר,‬ ‫בסתיו 1973, הוא נכנס לדיכאון.‬
‫הוא היה מצוברח ומשועמם.‬
‫והוא אמר, "בטלה מובילה למעשי נבלה".‬
‫הוא התחיל לחשוב‬ ‫על דברים רעים ולהוציא אותם לפועל.‬
‫- ויצ'יטה, קנזס, 1974 -‬
‫בשנת 1974 הייתי פקד במשטרת ויצ'יטה.‬
‫מפקד המשטרה שלנו פרש‬ ‫ואז נערך חיפוש בכל רחבי האומה‬
‫אחר מפקד חדש למשטרה.‬
‫אז חשבתי, "אולי כדאי שאתמודד?‬ ‫לא אזכה בתפקיד, אבל לפחות אנסה".‬
‫- ריצ'רד למניון‬ ‫לשעבר מפקד משטרת ויצ'יטה -‬
‫- שוטר מוויצ'יטה יוביל את המשטרה -‬
‫אני חושב שהיו 110 מועמדים לתפקיד הזה,‬
‫ואני זכיתי בו בסוף.‬
‫ויצ'יטה הייתה עיר שלווה מאוד במערב התיכון.‬
‫אנשים עסקו בשלהם. באותה תקופה, בוויצ'יטה,‬ ‫לא היה צורך לנעול את הבית ואת המכונית.‬
‫- לארי הטברג, כתב לשעבר‬ ‫בתחנת "קייק", ויצ'יטה -‬
‫זה היה מקום שלו מאוד, שהיה נפלא לגור בו.‬
‫- משטרת ויצ'יטה -‬
‫כמה מהדברים שעשיתי‬ ‫כשנכנסתי לתפקיד מפקד המשטרה…‬
‫היו אז כמה תיקי חקירה גדולים‬ ‫בקשר לדברים שהתרחשו בעבר.‬
‫כמובן שכשהפכתי למפקד המשטרה,‬
‫האפשרות של רוצח סדרתי לא עלתה בדעתי.‬
‫גופותיהם של ג'וזף אוטרו,‬ ‫אשתו ג'ולי, בתם ג'וזפין‬
‫ובנם ג'וזף הבן נתגלו בביתם שבמזרח ויצ'יטה.‬
‫בשנת 1974 הייתי‬ ‫רק צלם בתחנת הטלוויזיה "קייק",‬
‫ונשלחתי לבית אחד.‬
‫ידענו שבבית הזה התרחש רצח.‬
‫לא ידענו כמה קורבנות. לא היו לנו פרטים.‬
‫שמתי לב לכך שאיש לא דיבר.‬
‫הבלשים שתקו כמו דגים.‬
‫הבן הגדול, צ'ארלי, חזר הביתה מבית הספר,‬
‫נכנס פנימה וראה את הזירה הנוראה הזו.‬
‫ההורים שלו נרצחו, אחיו ואחותו נרצחו,‬
‫והוא פשוט יצא מדעתו.‬
‫הוא ניסה לשחרר אותם מהחבלים,‬
‫ואז רץ לבית השכן כדי להזעיק עזרה.‬
‫זה היה טראומטי בשבילו.‬ ‫זה היה גורם טראומה לכל אחד.‬
‫זוהי חקירה ממש לא אופיינית לאזור הזה בארץ.‬
‫לדעתי זו החקירה הכי נוראה שראיתי‬ ‫במשך 30 השנים שבהן אני עוסק בתחום הרצח.‬
‫ואנחנו לא נרפה מהעניין.‬
‫זה היה רצח ממש איום ונורא.‬
‫איך מישהו מסוגל…‬
‫להרוג ילד?‬
‫דברים כאלה לא קרו כאן.‬
‫- המשטרה לא מוצאת מניע לרצח ההמוני -‬
‫- מרדוק / אדג'מור -‬
‫קיבלתי תדרוך בקשר לתיק אוטרו‬
‫מצוות הפיקוד של יחידת החקירות.‬
‫כיוון החקירה שלהם היה שבשל אופיו של הפשע,‬
‫נראה להם שזה פשע על רקע נקמה,‬
‫או משהו שקשור בסמים.‬
‫אבל שאר החוקרים בדקו את הפן המיני של הפשע.‬
‫זכרו שבחקירה היו מעורבים‬ ‫לא רק חוקר אחד או שניים.‬
‫היו שם מספר חוקרים,‬ ‫שפנו למספר כיוונים שונים‬
‫בניסיון לפתור את הפרשה.‬
‫מדכא לראות עד כמה‬ ‫ויצ'יטה התדרדרה, במספר מקומות.‬
‫אתם יודעים, זה פשוט…‬
‫תמיד היו בה‬ ‫מקומות מוזנחים, אבל זה ממש מדכא.‬
‫לא נעים לי לבוא לוויצ'יטה.‬
‫זה טראומטי בשבילי.‬
‫משהו פשוט קורה לי מייד ואני מרגישה…‬
‫אני נכנסת לעולם של הטראומה.‬
‫שכחתי לגמרי שנהגתי‬ ‫להסתובב כאן ברגל ובאופניים,‬
‫ולטייל עם אבא לאורך התעלה הזאת.‬
‫אבא הכיר לי את הכבישים הצדדיים‬ ‫וכיצד לנסוע בהם במקום בכביש הראשי.‬
‫היו לו יותר סבלנות ורוגע מאשר לאימא שלי.‬
‫אימא שלי הייתה מתוחה כל הזמן.‬
‫היה כיף לבלות בחברתו,‬ ‫כי הוא היה נותן לאחרים‬
‫לעשות מה שרצו, להסתבך בצרות,‬
‫להתלכלך, ולא היה לו אכפת.‬
‫זאת הכנסייה הלותרנית,‬ ‫כאן ברחוב 53 פינת הילסייד.‬
‫אימא ואבא הכירו בכנסייה באוגוסט 70'.‬
‫זו הייתה אהבה ממבט ראשון לשניהם.‬
‫והם התחתנו תשעה חודשים לאחר מכן.‬
‫לדעתי, הזיכרונות המוקדמים‬ ‫ביותר שלי הם מגיל שנתיים או שלוש.‬
‫בבית שלי היו שלושה חדרי שינה.‬ ‫כשגדלתי, הייתה לנו חצר גדולה.‬
‫אבא בנה לנו בית עץ ענק על עמודים.‬
‫נהגנו לעשות קמפינג בבית העץ.‬
‫עזרנו בעבודה בחצר.‬ ‫הוא לימד אותי גננות ואיך לשתול צמחים.‬
‫הוא לקח אותי לחנות לחומרי הבניין בכל שבת‬
‫כדי לקנות דברים, כשעבדנו על בית העץ.‬
‫אבא שלי לא התייחס אליי כמו אל ילדה מעולם.‬
‫הוא התנהג אליי כמו אל בן‬ ‫ונתן לי לעשות כל מה שעשה בעצמו.‬
‫לכן, מייד כשהתחלתי ללכת, הייתי איתו תמיד.‬
‫אני בגילה של קרי, אז למדנו בבית הספר ביחד.‬
‫היא הייתה מאותה שכונה.‬
‫בילינו בהאלווין ביחד,‬ ‫שיחקנו בנבחרת הכדורגל ביחד…‬
‫- אנדריאה רוג'רס, חברת ילדות של קרי -‬
‫עשינו הכול ביחד.‬
‫זו הייתה קהילה קטנה מאוד,‬ ‫עיר קטנה, כך שהכרת את כולם.‬
‫גדלתי לצד משפחת ראדר,‬ ‫והם היו כמו כל משפחה אחרת.‬
‫הוא עשה את כל הדברים שכל האבות עשו.‬
‫קראנו לו "לוכד הכלבים של פארק סיטי".‬
‫אנחנו עוקבים אחריהם.‬ ‫הכלבים הם פראיים ומגינים על שטחם,‬
‫ואנחנו מנסים לקבץ אותם כמיטב יכולתנו,‬
‫בהתאם לדיווחים על המקומות שבהם הרגו כבשים.‬
‫הוא לא רק תפס כלבים,‬
‫אלא גם נתן דוחות‬ ‫על צמחייה גבוהה מדי וכל זה.‬
‫- ויצ'יטה הייטס -‬
‫אם מישהו בפארק סיטי‬ ‫קיבל דוח, תמיד צחקנו ואמרנו,‬
‫"דניס שלף את הסרגל הקטן שלו שוב".‬
‫כלפי חוץ, אבא שלי נראה‬ ‫כמו אדם עדין ומנומס מאוד.‬
‫אבל לאבא היו מעין רגעים.‬
‫היו דברים שהשפיעו עליו פתאום,‬ ‫ואז הוא התהפך וזה היה עלול להיות מסוכן.‬
‫ובתור ילדה פשוט ידעת,‬
‫"לא כדאי לי להשאיר‬ ‫את הנעליים שלי בחוץ, כי אז יצעקו עליי".‬
‫ידעת שאסור לשבת‬ ‫בכיסא של אבא ליד שולחן האוכל‬
‫ושהוא צריך לקבל את האוכל ראשון.‬
‫ונתת לו לבחור את הפעילויות שתעשו‬
‫ולאילו סרטים ומקומות תלכו…‬
‫זו הרבה שליטה, נכון?‬
‫ועכשיו אני מבינה מיהו אבי, מה הוא הסתיר…‬
‫- ויצ'יטה איגל -‬
‫- אוקטובר 1974 -‬
‫"ויצ'יטה איגל" היה עיתון יומי.‬
‫כ-125 אנשים עבדו‬ ‫בחדר החדשות. זה כלל את הצלמים…‬
‫- ביל הירשמן, עיתונאי לשעבר -‬
‫את כתבי הספורט, את כתבי העסקים…‬
‫את כולם, למעשה.‬
‫זה היה מרגש.‬
‫- משטרת ויצ'יטה מחפשת‬ ‫אחר החשוד ברצח אוטרו -‬
‫רצח אוטרו היה נושא לשיחה במשך זמן רב, כי…‬
‫לפני כן איש לא הרג‬ ‫ארבעה בני אדם, וילדים בכלל זה.‬
‫- רמזים דלים בתיק הרצח -‬
‫עליי לציין שהרבה דברים שקשורים בעניין‬
‫נודעו רק מאוחר יותר.‬
‫- כולם נכפתו ופיהם נחסם לפני מותם -‬
‫השוטרים אמרו, "זה היה אכזרי",‬ ‫או, "זה מה שהם עשו", או, "הם קשרו אותו",‬
‫אבל הרבה מאוד לא היה ידוע.‬
‫ידענו שזה היה נורא, אבל לא עד כמה.‬
‫- "הוצאה להורג" משונה של משפחה בוויצ'יטה -‬
‫נאלצנו לשמור בסוד‬ ‫מספר דברים שהיו קשורים בחקירה.‬
‫במילים אחרות, לא רצינו‬ ‫שהקהילה תדע כמה מהפרטים.‬
‫- אחים מוויצ'יטה חשודים -‬
‫ואז, באוקטובר 74',‬ ‫המשטרה עצרה את האחים סיברינג.‬
‫הם היו פדופילים, האנשים האלה.‬
‫לאחר שהובאו לתחנה,‬ ‫הם הודו שרצחו את משפחת אוטרו.‬
‫- האחים מסרו הצהרות שכללו‬ ‫ידע מחשיד בקשר למעשי הרצח -‬
‫כמובן שזה הופיע בחדשות‬
‫ומשך תשומת לב רבה מצד אמצעי התקשורת.‬
‫זה גרם למכתב להישלח.‬
‫- תיק אוטרו -‬
‫במערכת ה"ויצ'יטה איגל" התקבל מכתב.‬
‫במכתב נאמר,‬
‫"שלושת האנשים שעצרתם לא עשו את זה,‬
‫"ואני יודע זאת כי…‬
‫"אני עשיתי את זה", בעיקרון.‬
‫הפרטים שהופיעו במכתב‬
‫הצביעו באופן ברור‬
‫על כך שהאדם שכתב אותו ביצע את הפשע.‬
‫הוא חיפש אחר זהות באותה תקופה.‬
‫- ציד מוצלח. -‬
‫במכתב נאמר, ואני מצטט,‬
‫"אני כותב לכם את המכתב הזה‬ ‫למען משלם המיסים וכדי לחסוך בזמנכם.‬
‫"שלושת האנשים שאתם מחזיקים בהם‬
‫"לא יודעים שום דבר. אני עשיתי הכול בעצמי."‬
‫- עשיתי הכול בעצמי -‬
‫ואז הוא התחיל לדבר על כל אדם שהרג.‬
‫"כפות הידיים נכפתו בחבל של תריס.‬
‫"כפות הרגליים, מתחת לברכיים‬ ‫מעל לברכיים ובירכיים, בחבל כביסה,‬
‫"פיסת חבל ארוכה אחת.‬
‫"מוות כתוצאה מחנק."‬
‫השוטרים בטח חשו צמרמורת,‬
‫כי היו להם תצלומים של הזירה.‬
‫הוא תיאר אותה בדיוק מושלם.‬
‫הוא הוסיף למכתב שלו הערה.‬
‫"נ"ב: מאחר שפושעי מין‬ ‫אינם מסוגלים לשנות את שיטת הפעולה שלהם,‬
‫"לא אשנה את שלי.‬
‫"בעבורי, מילות הקוד יהיו‬
‫"לקשור אותם, לענות אותם, להרוג אותם.‬
‫"BTK. אז תדעו שהוא עשה את זה שוב.‬
‫"זה יופיע על הקורבן הבא."‬
‫כמובן שצריך לזכור‬ ‫שלא מדובר כאן בפושע "נורמלי".‬
‫מדובר בסוטה, באדם חולה.‬
‫וסביר מאוד שאם האדם הזה חי עדיין,‬
‫הוא יהרוג שוב.‬
‫פרופיילרים מהאף-בי-איי סיפקו לנו מידע.‬
‫הם אמרו לנו, "אם הוא לא יהרוג כאן,‬
‫"הוא יהרוג מישהו אחר, במקום אחר."‬
‫לכן שלחנו התרעה למשטרה בערים אחרות‬
‫ושלחנו בלשים למספר מקומות,‬
‫כדי לראות אם יש‬ ‫רוצח שכזה שפועל במקומות אחרים.‬
‫לא הצלחנו למצוא שום התאמה.‬
‫הגענו למסקנה שהסיבה‬ ‫שאנחנו לא מצליחים למצוא את האדם הזה‬
‫היא שהוא אחד מאיתנו.‬
‫כעת ידענו שעלינו להתמקד באדם מקומי,‬
‫אותו היה עלינו לזהות.‬
‫- אוקטובר 1974 -‬
‫- מרץ 1977 -‬
‫- שירלי וייאן -‬
‫שירלי וייאן הייתה אם יחידנית.‬
‫היו לה שלושה ילדים.‬
‫היא הייתה חולה ושהתה בביתה‬
‫באותה תקופה, ולא הרגישה טוב.‬
‫שירלי שלחה את בנה בן השש לחנות.‬
‫בדרכו חזרה הוא נתקל באיש אחד,‬
‫שנשא מזוודה,‬
‫וביניהם התפתחה שיחה.‬
‫כתוצאה מהשיחה הזאת, תהיה אשר תהיה,‬
‫האדם הצליח להיכנס לבית.‬
‫התוקף נעל את שלושת הילדים בחדר האמבטיה.‬
‫הם הבינו שהוא עושה לאימא שלהם משהו נורא.‬
‫כתוצאה מכך, הם הצליחו להימלט‬
‫מבעד לחלון חדר האמבטיה,‬
‫כדי לצרוח ולחפש עזרה.‬
‫לאחר שהתוקף ברח מן הבית,‬
‫הילדים חזרו פנימה,‬ ‫וכמובן שמצאו את אימם מתה על המיטה.‬
‫כשהתיק הזה הגיע אלינו,‬
‫החוקרים הודיעו לי‬
‫שלאחר שסקרו את הזירה,‬
‫הם סבורים שייתכן שמצאו קשר לתיק אוטרו,‬
‫בכלל האופן שבו הזירה נותרה.‬
‫שירלי וייאן בת ה-26‬ ‫נמצאה כששקית ניילון על ראשה‬
‫וחבל כרוך סביב צווארה.‬
‫ילדיה, שהיו נעולים בחדר האמבטיה,‬
‫אמרו לשוטרים שהתוקף היה גבר עם שיער כהה,‬ ‫בסוף שנות ה-30 או בתחילת שנות ה-40 לחייו.‬
‫בשעתו הוחלט שלא להניח‬ ‫שהתיקים האלה קשורים זה בזה,‬
‫לפני שיהיה ניתן לקבוע זאת בוודאות.‬
‫- מרץ 1977 -‬
‫- דצמבר 1977 -‬
‫אתם תמצאו קורבן של רצח…‬
‫ברחוב פרשינג דרום.‬
‫ננסי פוקס.‬
‫פרשינג דרום.‬
‫זה נכון.‬
‫- אישה נמצאה מתה בדרום מזרח ויצ'יטה -‬
‫ננסי ג'ו פוקס, בת 25,‬
‫נמצאה מתה בדירתה שברחוב פרשינג.‬
‫היא נכפתה ונחנקה.‬
‫הרצח דווח מתא טלפון ציבורי.‬
‫במשטרה סבורים שהמתקשר הוא הרוצח.‬
‫אם אתם מזהים את הקול הזה,‬ ‫התקשרו למספר 268-4156.‬
‫בתיק ננסי פוקס, כבל הטלפון נותק,‬
‫כפי שנעשה גם בתיק אוטרו.‬
‫על סמך הראיות שהיו בידינו,‬ ‫היה ברור לנו, באותו שלב,‬
‫שתיק אוטרו,‬
‫תיק שירלי וייאן‬
‫ותיק ננסי פוקס‬
‫הם מעשה ידיו של אותו אדם.‬
‫לכן התחלנו לחפש‬
‫אחר רוצח סדרתי.‬
‫- פברואר 1978 -‬
‫ב-10 בפברואר 1978‬
‫קיבלתי שיחת טלפון‬ ‫מלארי הטברג, שביקש ממני לבוא‬
‫להעיף מבט במכתב‬ ‫שהתקבל בתחנת הטלוויזיה "קייק".‬
‫פקידת הקבלה, שמיינה את הדואר שלנו,‬
‫מצאה מכתב מ-BTK.‬
‫היא הביאה אותו‬ ‫אל חדר החדשות ונתנה לי אותו.‬
‫אני פתחתי אותו, הבטתי בו,‬
‫וחשבתי, "אלוהים, הנה זה בא".‬
‫שוחחנו עם מפקד המשטרה.‬
‫אמרנו, "יש בידינו מכתב.‬
‫"הנה המכתב.‬
‫"בתמורה אנחנו רוצים‬ ‫שתופיע בשידור החדשות שלנו הערב."‬
‫חשבתי שהוא יסרב.‬
‫הוא זימן את מפקד הבלשים.‬
‫הם שוחחו במשך כ-20 דקות.‬
‫אז הם יצאו והוא אמר,‬
‫"בסדר, אני אופיע בשידור החדשות שלכם הערב".‬
‫נמצא עימנו מפקד המשטרה, ריצ'רד למניון.‬
‫אדוני המפקד, יש לי כמה שאלות.‬
‫איך אתה יכול להיות בטוח‬ ‫שהמכתב מ-BTK הוא אמיתי?‬
‫אין שום ספק שהאדם היחיד‬
‫שמחזיק במידע שהופיע במכתב‬
‫הוא הרוצח עצמו.‬
‫BTK פתח את המכתב שהגיע היום בשאלה:‬
‫"כמה אנשים אני צריך להרוג‬ ‫לפני שאזכה לקבל שם בעיתון,‬
‫"או תשומת לב לאומית כלשהי?"‬
‫BTK טוען שחנק שבע נשים בסך הכול.‬
‫הוא סיפק רשימה של קורבנותיו,‬ ‫שמתחילה במספר חמש,‬
‫שלידו כתב, "נסו לנחש‬ ‫מהו המניע ומיהו הקורבן".‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שבה נודע למישהו מחוץ למשטרה‬
‫שיש קשר‬
‫בין מעשי הרצח במשפחת אוטרו,‬ ‫הרצח של וייאן ומעשי הרצח במשפחת פוקס,‬
‫וקורבן שביעי, שלא זוהה עדיין.‬
‫יש לנו מחויבות לקהילה,‬ ‫לגלות מיהו הקורבן החדש הזה.‬
‫- איך תדעו שזה אני. -‬
‫יש לקוות שכל דרך שבה נוכל לגרום לו‬
‫להמשיך לתקשר איתנו, תיתן לנו הזדמנות‬
‫להשיג מספיק ראיות כדי לקבל‬ ‫כמה תשובות ולגלות מיהו האדם הזה.‬
‫תמיד חשבתי שריצ'רד למניון‬ ‫היה מפקד המשטרה הטוב ביותר‬
‫שהיה בוויצ'יטה מאז ומעולם.‬
‫ריצ'רד למניון היה ממפקדי המשטרה‬
‫שכאשר החליטו שעליהם‬ ‫למצוא פושע, הם לא הרפו מכך.‬
‫הוא היה כמו כלב שאחז במידע בין שיניו,‬
‫והוא לא עמד לתת לאיש להסיט אותו ממשימתו.‬
‫הבוקר נפגש מפקד המשטרה‬ ‫ריצ'רד למניון עם בלשים שעבדו על החקירה.‬
‫במשטרה מודים בפה מלא‬ ‫שעליהם לבדוק רמזים רבים,‬
‫אך אין משהו שמצביע‬ ‫על פריצת דרך משמעותית בחקירה.‬
‫הערב ייפגש למניון עם קבוצת מומחים,‬
‫כדי לעבור על כל הראיות שקיימות בחקירה.‬
‫במכתב לתחנת "קייק"‬ ‫סיפר BTK על כך שהרג שבעה אנשים,‬
‫אך לא נקב בשמו של אחד הקורבנות.‬
‫במהלך השנים היו מקרי רצח לא פתורים רבים,‬
‫והמשטרה אינה בטוחה‬ ‫באשר לזהותו של הקורבן השביעי.‬
‫עם זאת, מספר מקורות במשטרה‬ ‫סבורים שמדובר בקתרין ברייט.‬
‫באפריל 1974,‬
‫אדם בשם קווין ברייט‬
‫נורה בראשו, רץ החוצה,‬
‫וצעק שבבית נמצא אדם‬
‫שירה בו, ושאחותו, קתרין, נמצאת שם,‬
‫ושהאדם הזה נכנס כדי לשדוד אותם.‬
‫- קתרין ברייט -‬
‫אחיה של קתרין ברייט,‬ ‫קווין, היה עד לחלק מהרצח,‬
‫והיה יכול לספר לשוטרים,‬ ‫במידה מסוימת, מה קרה.‬
‫מצאנו את קתרין ברייט בביתה, לאחר שנדקרה.‬
‫קתרין הייתה תלמידה בקולג'‬ ‫שבאוניברסיטת המדינה בוויצ'יטה.‬
‫היא נהגה לחזור הביתה לבדה.‬
‫במקרה המסוים הזה‬ ‫היא חזרה הביתה עם אחיה, קווין,‬
‫באמצע היום.‬
‫התוקף כבר היה בבית והמתין לה.‬
‫על סמך מה שקווין אמר לנו,‬
‫לאחר שהם נכנסו לבית,‬
‫האדם שהיה בפנים כיוון אל קווין אקדח‬
‫והורה לו לקשור את אחותו, קתרין.‬
‫קווין עשה זאת…‬
‫ואז נלקח אל חדר אחר.‬
‫הוא ניסה לשים‬ ‫על צווארו של קווין שקית ניילון,‬
‫ואז התרחש מאבק וקווין נורה.‬
‫הוא נפל לרצפה והתחזה למת.‬
‫- "כשלא יכולתי לנשום‬ ‫התחלתי להיאבק. הוא ירה בי." -‬
‫קווין נלקח לבית החולים, פצוע בראשו,‬
‫עבדנו איתו כדי לזהות את התוקף.‬
‫- המשטרה מפיצה רישום של החשוד ברצח -‬
‫התיאור שקווין מסר היה כללי למדי.‬
‫זה היה גבר לבן, בגיל 30 בערך,‬
‫מבנה גוף ממוצע, משקל של כ-80 קילו…‬
‫בעיקרון, הוא לא היה יכול לעזור לנו.‬
‫- נדקרה למוות, אחיה נורה -‬
‫זכרו שרק כאשר BTK אמר,‬ ‫"כן, אני עשיתי את כל אלה",‬
‫גברה הדרישה שמשהו ייעשה בעניין…‬
‫פי חמישה.‬
‫והייתה תחושה שהוא עדיין כאן,‬
‫עדיין פועל, אולי אפילו גר בבית הסמוך…‬
‫תחושה שהתבררה כנכונה.‬
‫הרחוב הזה הוא ממש על הפנים.‬
‫החברה הכי טובה שלי גרה שם פעם.‬
‫עבדתי כשמרטפית שם.‬
‫השמרטפית שלי גרה בצד השני. זהו הבית.‬
‫כאן גדלתי.‬
‫הרסו את המבנה, כדי שלא ייקרע לגזרים‬
‫בידי אנשים שימכרו אותו‬ ‫באי-ביי, פיסה אחר פיסה.‬
‫הרבה דברים קרו לאחר שדיברתי בתקשורת,‬
‫ונראה היה שוויצ'יטה הפכה לשטח אויב.‬
‫לראשונה חזרתי לחצר שלי בשנת 15'.‬
‫לא הייתי בחצר שלי,‬ ‫במגרש הזה, כבר עשר שנים.‬
‫מצד אחד אני יכולה‬ ‫לספר לכם מיליון זיכרונות,‬
‫מה עשיתי בעץ הזה, מה עשיתי בעץ ההוא…‬
‫זהו המקום שבו אבא ואני עבדנו בגינה תמיד.‬
‫היו פה ירקות מכל הסוגים.‬ ‫כאן הייתה ערוגת פרחים.‬
‫כל זה היה גינה.‬
‫וכאן עבר שביל.‬
‫כאן, מאחור, היה שביל הליכה.‬
‫וכאן אבא שתל ענבים, וזה היה טירוף.‬
‫הם היו דוחים ומרירים.‬
‫כמעט אפשר לראות…‬
‫לדעתי עדיין אפשר לראות כאן כמה גפנים.‬
‫הענבים היו אחד הרעיונות הכי משוגעים שלו.‬
‫היא מצלמת?‬
‫מישהו יכול לומר לי אם היא מצלמת?‬
‫היא לא.‬
‫ממש קשה להיות שם, כי…‬
‫זה מחזיר אותי למקומות ההם, כן?‬
‫אז אפילו אם הכול בחצר שלי היה טוב,‬
‫היא עדיין נמצאת ליד הבית,‬ ‫שבו לא הכול היה טוב תמיד,‬
‫שבו הייתי ביחד עם אבא.‬
‫אפילו כיום אני יכולה לדבר‬
‫בפרטי פרטים על מה שאבא שלי עשה.‬
‫אנחנו יודעים מה אבא שלי עשה.‬
‫אבל ממש להאמין בכך?‬ ‫אני לא סגורה על זה אפילו עכשיו.‬
‫כזה, "אבא הוא BTK.‬
‫"מה? אה?"‬
‫אני לא מצליחה להפנים את זה לגמרי עדיין.‬
‫זה עוד משהו. אנשים אומרים כזה, "רגע",‬
‫כזה, "למה מצד אחד היא אומרת‬
‫"שהיא קורבן, ובוכה,‬
‫"ועצובה…‬
‫ופתאום מדברת על כך‬ ‫שהחיים נהדרים?" ואני כזה…‬
‫כי החיים שלי היו כך.‬
‫הם היו טובים, בעיקרון,‬
‫עם הבלחות של דברים רעים.‬
‫אתם יודעים, פשוט לא הבנו‬
‫שמתחת להבלחה הזאת היה קרחון שלם של רוע.‬
‫כלומר, אם מסתכלים עליו,‬ ‫הוא נטוש. כזה, "מה קרה למשפחה שלי?"‬
‫כל הגדר רקובה והרוסה.‬
‫אני לא יודעת למה היא שם בכלל.‬
‫הכול פשוט רקוב ודוחה.‬
‫המשפחה שלנו התפוררה.‬
‫אתם יודעים, זה לקח הרבה זמן.‬
‫אבל…‬
‫הטראומה בגלל אבא שלי‬ ‫פוררה אותנו, והנה אנחנו כאן.‬
‫אין לכם כבוד לפרטיות של אחרים!‬
‫היא כבר לא גרה כאן.‬
‫היא לא צריכה לעבור את זה מדי יום!‬
‫אתם מבינים את זה?‬
‫קרי רוסון לא ביקשה שזה יקרה לה.‬
‫לאן שהיא לא מגיעה,‬ ‫כשאנשים מבינים ש-BTK הוא אביה,‬
‫היא הופכת לבתו של BTK.‬
‫איך יוצאים ממשהו כזה?‬
‫אני מסתירה את כל מה שקשור‬ ‫באבא שלי, בחיים שלי, בהתעללות, בטראומה,‬
‫כי יש אנשים שמתנהגים כלפיך באופן נורא,‬
‫רק כי את בתו של רוצח סדרתי.‬
‫כזה, "מה הסתרת? מה לא ידעת?‬
‫"למה לא חשפת אותו בפני העולם?"‬
‫האמת היא שחיכיתי שמישהו יבוא‬
‫וייתן לי הזדמנות לעזור או לדבר.‬
‫אני יועצת למחוז אוסייג' בקשר לחקירה הזאת.‬
‫זה לא כאילו שבחרתי בזה.‬
‫זה מה שנפל בחלקי. אלה החיים שלי,‬
‫ועליי לבחור מה לעשות בהם.‬
‫את מוכנה להתעמק בחומר הזה?‬
‫תמיד. אף פעם.‬
‫לדעתי, אחד הדברים שיעזרו לנו‬ ‫עם כמה מהתשובות האלו…‬
‫- ג'יימס ריד, משרד השריף של מחוז אוסייג' -‬
‫הוא להחזיר אותך לאזור הזה‬ ‫ולבדוק מהם זיכרונותייך.‬
‫זה יעזור לנו להבין‬ ‫ולהבהיר היכן ייתכן שאביך היה,‬
‫או היכן הייתה לו פעילות שאת לא מודעת לה.‬
‫אז באופן פומבי, מ-74' עד 79',‬
‫BTK הותיר את המסרים האלה בוויצ'יטה,‬
‫בעיתון ובמשטרה,‬
‫בתחנות טלוויזיה…‬
‫מכתבים משונים, פואמות,‬
‫מישהו שטען שרצח שבעה אנשים.‬
‫כל זה קרה, למעשה,‬ ‫לפני שנולדתי, או כשהייתי קטנה.‬
‫המכתב האחרון נשלח ב-79'.‬
‫מאוחר יותר נודע לי שהוא נשלח‬ ‫בערב יום ההולדת הראשון שלי.‬
‫אבא שלי ערך לי‬ ‫את מסיבת יום ההולדת הראשונה שלי,‬
‫ואז יצא החוצה, בקיץ,‬ ‫בז'קט ג'ינס, ושלח מסר.‬
‫- תוכנית מושלמת של הנאה סוטה,‬ ‫כה נועזת באותו ליל אביב -‬
‫וזה היה המסר האחרון מ-BTK במשך זמן רב.‬
‫- העונג שאני שואב מהלפיתה -‬
‫מאוחר יותר הוא אמר שהעובדה‬ ‫שהיו לו ילדים האטה את הקצב של מעשי הרצח.‬
‫אבא אמר שהיה עסוק בגידול ילדים.‬ ‫לדעתי הוא היה עסוק במרדפים אחריי.‬
‫יש לי כאן תצלומים ממספר שנים.‬
‫אחד הדברים שממש נהניתי‬ ‫לעשות עם אבא שלי היה לנסוע לגרנד קניון.‬
‫נסענו לשם ב-86', רק לשוליים,‬
‫ובשנת 95' בילינו בשוליים שבוע שלם.‬
‫ירד שלג והיה קר,‬
‫ולמעשה ישנתי באוהל,‬ ‫ליד אבא שלי, כי היה לי קר.‬
‫שמחתי שהוא שם, כי הוא היה חם.‬
‫יצאנו לחופשות משפחתיות מדהימות.‬
‫עשינו קמפינג וטיילנו המון,‬ ‫דגנו ועשינו קמפינג בקנזס פעמים רבות,‬
‫טיילנו ברגל בקולורדו,‬ ‫באזור דוראנגו, שם נמצא המאגר.‬
‫יצאנו לטיולים רגליים‬ ‫במשך כל היום ודגנו דגי טרוטה,‬
‫ונסענו לילוסטון‬
‫ולרכס הטיטון וכל זה.‬
‫כשמביטים בתמונות האלו‬
‫רואים משפחה רגילה, נכון?‬
‫- הפארק הלאומי גרנד טיטון -‬
‫אבא שלי פשוט הצליח לחמוק מכולם,‬
‫ולא מצאו אותו במשך 31 שנים‬
‫כי הוא היה ממש מתחת לאף.‬
‫לא חיפשו אחר מישהו כמו אבי,‬
‫איש המשפחה מן השורה.‬
‫הרצח במשפחת אוטרו היה ב-1974.‬
‫היה הרצח במשפחת אוטרו,‬ ‫ואז עוד רצח, ואז רצח נוסף,‬
‫ואז עוד כמה מעשי רצח. זה היה פשוט…‬
‫משהו שהלך ונבנה.‬
‫ואז, שום דבר.‬
‫- 15 בינואר, 2004 -‬
‫היום, לפני 30 שנה‬ ‫חזר צ'ארלי אוטרו בן ה-15 מבית הספר הביתה‬
‫וגילה שכל משפחתו נרצחה,‬ ‫וכך החל גל מעשי הרצח הסדרתיים הלא פתורים‬
‫הידועים לשמצה ביותר בהיסטוריה של ויצ'יטה.‬
‫- תיק BTK נותר לא פתור, 30 שנה לאחר מכן -‬
‫העיתון פרסם כתבה לכבוד יובל ה-30.‬ ‫לפני 30 שנה נרצחה משפחת אוטרו‬
‫ולאחר מכן התרחשו מעשי רצח נוספים.‬
‫אבל מאז לא שמענו מ-BTK.‬
‫- כרוניקה של רוצח -‬
‫איש לא ידע מה קרה לו.‬
‫היו הרבה תאוריות, ואני זוכר שהן היו:‬
‫א', שהוא נכנס לכלא בגלל פשע אחר.‬
‫ב', שהוא מת,‬
‫או שהוא פשוט עזב את הארץ,‬ ‫או את האזור, ולא נראה שוב.‬
‫כשהתחלתי לעבוד כאן בוויצ'יטה‬
‫כמגישה ב-1984, BTK היה כזה,‬ ‫"דרך אגב, יש משהו בשם BTK…‬
‫- סוזן פיטרס, מגישה לשעבר‬ ‫תחנת "קייק", ויצ'יטה -‬
‫"בשנות ה-70 הוא ביצע‬ ‫מעשי רצח והכול בסדר עכשיו.‬
‫"הוא מת, או שהוא בכלא."‬
‫וזה מה שזה היה. אגדה.‬
‫- מעשי הרצח שלא נפתרו נותרו כתעלומה -‬
‫איש לא חשב על BTK. איש לא דיבר עליו.‬
‫וזו הסיבה שהוא הופיע מחדש.‬
‫מבזק חדשות מתחנת "קייק", לצידכם.‬
‫ערב טוב לכם. הרוצח הסדרתי‬ ‫שהטיל אימה על ויצ'יטה במשך שנים‬
‫גורם לפחד הלילה שוב.‬
‫המשטרה מוסרת כעת‬ ‫שנראה ש-BTK חזר לוויצ'יטה.‬
‫- ביל תומס קילמן -‬
‫והאופן שבו הופיע מחדש‬
‫היה מזעזע באופן שלא ייאמן.‬
‫הוא שלח לעיתון של ויצ'יטה‬
‫רישיון נהיגה מרצח‬
‫שאיש לא ידע שהוא מעורב בו.‬
‫- מרץ 2004 -‬
‫בתחנת "קייק" התקבל מכתב,‬ ‫שהועבר אלינו ביום רביעי שעבר.‬
‫אנחנו פועלים לפי האפשרות‬ ‫שהמכתב הזה הוא מ-BTK…‬
‫- קן לנדוור, בלש לשעבר‬ ‫במפלג הרצח, משטרת ויצ'יטה -‬
‫והעברנו את המכתב ללשכת החקירות הפדרלית.‬
‫לאחר ש-BTK שלח את המכתב, הבוס שלי‬ ‫בא אליי ואמר, "הוזמנו להשתתף. אתה רוצה?"‬
‫- ריי לנדין, סוכן לשעבר‬ ‫לשכת החקירות של קנזס -‬
‫אז אמרתי, "בהחלט".‬
‫- אישה מוויצ'יטה נמצאה לאחר שנחנקה -‬
‫במכתב טוען BTK‬ ‫שוויקי וגרלי הייתה קורבנו השמיני.‬
‫היא נמצאה בביתה בספטמבר 1986, לאחר שנחנקה,‬
‫שנים לאחר המגע הידוע האחרון מצידו של BTK.‬
‫- מכתב מהרוצח הסדרתי‬ ‫קושר אותו למקרה המוות ב-86' -‬
‫המכתב הזה כלל תמונות של זירת פשע.‬
‫הקורבן בזירת הפשע הזו הייתה ויקי וגרלי‬
‫והיא נרצחה בביתה.‬
‫הדבר המיוחד ברצח שלה‬ ‫הוא שכאשר צוות החירום הגיע למקום,‬
‫האמבולנס העביר אותה משם‬ ‫בניסיון להציל את חייה‬
‫עוד לפני שבלשי המשטרה הגיעו למקום‬ ‫ולפני שאפשר היה לצלם את זירת הפשע.‬
‫לא היו תצלומי משטרה מזירת הפשע הזאת.‬
‫אך התמונות ש-BTK שלח לנו‬
‫הראו בבירור את הקורבן,‬
‫בביתה, כשהיא מתה, בעיקרון.‬
‫לכן ידענו שיהיה השולח‬ ‫אשר יהיה, זה הדבר האמיתי.‬
‫שמדובר ב-BTK.‬
‫- BTK צץ מחדש לאחר 25 שנה -‬
‫אתם יכולים לתאר לעצמכם‬
‫עד כמה הכותרת הזאת שימחה אותו?‬
‫- BTK צץ מחדש לאחר 25 שנה -‬
‫זו הייתה מטרתו, הפרסום הזה.‬
‫והוא השיג אותו.‬
‫- נשים צעירות בתקופה נוספת פוחדות מ-BTK -‬
‫בעבורנו, ההלם היה קשה‬
‫כמו זה שהאדם הממוצע ברחוב חש.‬
‫כל העובדים בתחום התקשורת,‬
‫ובמידה מסוימת גם שוטרים, אמרו, "מה?"‬
‫בדיוק כמו כולם בוויצ'יטה,‬ ‫העובדים ב"קייק" קיוו ש-BTK‬
‫הוא סיפור עתיק, רק תיק חקירה ישן.‬
‫אבל כעת, כשהמשטרה אומרת‬ ‫ש-BTK חזר, שבים גם פחדים נושנים.‬
‫סטיבן רלפורד היה בן חמש‬ ‫כש-BTK רצח את אימו,‬
‫אך ייתכן שגרוע מכך היה‬ ‫שהוא ושני אחיו נאלצו לשמוע הכול.‬
‫אני חש בזה גם כיום.‬
‫- סטיבן רלפורד, בנה של שירלי וייאן -‬
‫באמת?‬ ‫-כן, גברתי.‬
‫מה אתה מרגיש?‬
‫אני זה שפתח למנוול את הדלת.‬
‫אני נתתי לו להיכנס.‬
‫לא שוכחים דבר כזה.‬
‫זו הייתה אחת התגליות‬ ‫הכי מזעזעות בקריירה שלי.‬
‫והחלק הכי גרוע היה…‬
‫"מה הוא יעשה עכשיו כדי להתפרסם?"‬
‫- "קייק", "איי-בי-סי" -‬
‫מייד כשזה התפרסם‬ ‫באמצעי התקשורת, הטלפון לא הפסיק לצלצל,‬
‫הודעות אי-מייל התקבלו…‬
‫כיווני חקירה התקבלו.‬
‫אנשים אמרו מיהו BTK, לדעתם,‬
‫או רמזים מסוג זה.‬
‫- תומס ב. קינג -‬
‫ואי אפשר לבדוק את כולם.‬
‫אי אפשר לבדוק כל כיוון חקירה כזה.‬
‫אז על איזה מהם אתה מחליט לא לעבוד?‬ ‫האם זהו כיוון החקירה שיתגלה כנכון?‬
‫זה קשה מאוד.‬
‫אני אגיד לכם מה יש לנו כאן.‬
‫זה מכתב חשוד מאוד. השולח הוא תומס ב. קינג.‬
‫- גלן הורן, לשעבר במאי חדשות ב"קייק" -‬
‫- תומס ב. קינג -‬
‫המסר השני שהוא שלח,‬ ‫לאחר שצץ שוב, היה לתחנת "קייק".‬
‫כן, אני מר גלן הורן.‬
‫וזה היה…‬
‫"הסיפור של BTK",‬
‫הספר שהוא רצה לכתוב על עצמו.‬
‫ונכתב שם, "פרק ראשון,‬ ‫פרק שני, פרק שלישי, פרק רביעי…"‬
‫"הסיפור של BTK. רוצח סדרתי נולד,‬ ‫שחר, פטיש, עולם של פנטזיות,‬
‫"החיפוש מתחיל, המקומות הקבועים של BTK,‬ ‫פיג'מות, הטעיות, להיטים, זיכרונות יקרים,‬
‫"הופעה אחרונה, דמדומים. האם יהיה עוד?"‬
‫הפרק ה-13.‬
‫האם יהיה עוד?‬
‫- 13. האם יהיה עוד? -‬
‫איש לא ידע אם הוא רצה להתפרסם עד כדי כך…‬
‫שיהרוג שוב.‬
‫האף-בי-איי, יחידת מדעי ההתנהגות…‬
‫קיבלנו מהם הוראות‬ ‫היישר מן ההתחלה. הם אמרו,‬
‫"הסיכוי הכי טוב שלכם לתפוס‬ ‫את BTK הוא לגרום לו להמשיך לתקשר.‬
‫"תגרמו לו להרגיש בנוח‬
‫"כשהוא יוצר איתכם קשר."‬
‫לאחר מכן התחלנו לקבל מסר כמעט מדי חודש,‬
‫או מדי שישה שבועות.‬
‫רק בשבוע שעבר נשלחו שלוש חבילות‬ ‫שהכילו תכשיטים לתחנת טלוויזיה מקומית,‬
‫אולי תכשיטים של קורבן.‬
‫היא הייתה בתיבת היו-פי-אס.‬
‫האיש מיו-פי-אס פתח מעטפה שהכילה תמונות‬
‫ומכתב מ-BTK.‬
‫- האפ קייקמן -‬
‫כעת היה נראה שהוא מתגרה בהם למצוא אותו…‬
‫- בקרוב יתבצע ניסיון. תודה. -‬
‫בעזרת רמזים מסתוריים.‬
‫- בואו נעזור לארגוני החדשות -‬
‫ידענו שהוא צופה בנו, כי הוא כתב דברים‬
‫שהצביעו על כך שהוא צופה בנו מדי ערב.‬
‫במהלך חדשות השעה עשר ציינתי‬
‫שג'ף ואני מצוננים.‬
‫חטפנו איזה וירוס או משהו.‬
‫יומיים לאחר מכן קיבלנו מכתב‬
‫שבו היה כתוב,‬ ‫"אני מקווה שסוזן וג'ף מחלימים".‬
‫- חבל שסוזן וג'ף מצוננים. -‬
‫אני עדיין…‬
‫מרגישה את אותה…‬
‫תחושת פחד מוחלטת בגוף שלי‬
‫כשאני מדברת על זה.‬
‫זוהי אחת החקירות‬ ‫המאתגרות ביותר שהשתתפתי בהן אי פעם.‬
‫לדעתי יהיה מעניין מאוד‬ ‫לשוחח עם האדם שעושה את זה.‬
‫- מאי 2004 -‬
‫- ינואר 2005 -‬
‫זאת גלויה, לא מכתב.‬
‫כתוב כאן…‬
‫"בין סנקה 69 צפון ל-77 צפון.‬
‫"התכולה של קופסת 'טוסטיז' של 'פוסט'.‬
‫"פי-ג'יי, ליטל מקס ודול.‬
‫"תודיעו לי איכשהו אם אתם‬ ‫או משטרת ויצ'יטה תקבלו את זה."‬
‫במסר המסוים הזה‬
‫הוא העביר למשטרה רמז נוסף.‬
‫במקום מסוים יש קופסת "טוסטיז" של "פוסט".‬
‫שלחנו לשם כתב וצלם מייד.‬
‫זה היה מקום מרוחק,‬ ‫בדרך כפרית, מתחת לשלט "עצור".‬
‫צילמנו הרבה תמונות.‬
‫- קורנפלקס טוסטיז -‬
‫המפקח קן לנדוור והבלש קלי אוטיס הגיעו‬
‫זמן קצר מאוחר יותר,‬ ‫וחוקרים היו בזירה במשך שעות.‬
‫המשטרה ביקשה מאיתנו לא לא לחשוף את המיקום‬
‫עד שיהיה להם זמן לחקור.‬
‫השוטרים באו ולקחו את קופסת דגני הבוקר.‬
‫הם אלה שפתחו אותה.‬
‫בפנים הייתה בובת ברבי,‬
‫עם לולאה מסביב לצווארה.‬
‫- קורנפלקס טוסטיז -‬
‫באמצעות קופסאות הדגנים,‬
‫הוא הביע את רצונו‬ ‫לתקשר איתנו באמצעות דיסקטים.‬
‫- אני יכול לתקשר באמצעות דיסקטים,‬ ‫כך שלא יהיה ניתן לאתר את המחשב שלי. -‬
‫הוא חשש שאולי נוכל לאתר אותו.‬
‫והוא אמר, "זה יגרום לכך שאזוהה?"‬
‫ואז הוא אמר משהו מעניין מאוד.‬ ‫הוא אמר, "תגידו את האמת".‬
‫- תגידו את האמת. -‬
‫לאחר מכן הוא הורה לנו‬ ‫להשיב לו באמצעות העיתון…‬
‫- מדור שונות, 494 -‬
‫ולכתוב, "רקס, יהיה בסדר".‬
‫קני לנדוור פרסם את המודעה כבקשתו של BTK,‬
‫והוא שלח לנו דיסקט.‬
‫לפי המטא-דאטה נעשה בדיסקט הזה‬ ‫שימוש בספרייה הציבורית של פארק סיטי,‬
‫בכנסייה הלותרנית…‬
‫ואז, שם משתמש.‬
‫השם היה פשוט "דניס".‬
‫- שם משתמש: דניס -‬
‫בתוך דקות בדקנו‬ ‫את שני הארגונים שהופיעו בנתונים,‬
‫והבדיקה הראתה שאדם בשם דניס ראדר‬
‫היה נשיא הקהילה של הכנסייה הלותרנית.‬
‫אנשי המחשבים של משטרת ויצ'יטה שמחו מאוד.‬
‫- ויצ'יטה -‬
‫- פארק סיטי -‬
‫בסופו של דבר, הם מצאו כתובת בפארק סיטי,‬
‫בסמוך לוויצ'יטה.‬
‫הייתי מוכן. אמרתי כזה,‬ ‫"זהו זה. בואו נתפוס אותו".‬
‫אבל קני לנדוור אמר,‬
‫"אנחנו חייבים לדעת בוודאות‬ ‫שזה BTK. אנחנו זקוקים לדי-אן-איי שלו".‬
‫הבחנתי בכך שבתו‬ ‫למדה באוניברסיטת המדינה של קנזס,‬
‫ובגלל שלמדתי באוניברסיטה הזאת‬
‫ידעתי שאם אתה סטודנט שם‬ ‫ויש לך בעיה רפואית כלשהי,‬
‫תישלח למרכז לפיין לבריאות הסטודנטים.‬
‫אז אמרתי, "אעבור שם‬ ‫ואבדוק אם יש להם משהו".‬
‫לפי הרשומות, בזמן שהיא הייתה‬ ‫סטודנטית כאן, עשו לה משטח של צוואר הרחם.‬
‫הם מסרו לי את הדגימה.‬
‫אני נתתי אותה לניתוח די-אן-איי.‬
‫ובסופו של דבר קיבלתי שיחת טלפון.‬
‫"זוהי צאצאית של BTK שלך."‬
‫ראשית התקשרתי אל קני לנדוור.‬
‫"קני, זה הוא."‬
‫"אה. בסדר. ניפגש דבר ראשון על הבוקר."‬
‫- 25 בפברואר, 2005 -‬
‫באותו בוקר הבחנו,‬ ‫בחדר החדשות, בפעילות של המשטרה,‬
‫סדרני המשימות שלנו אמרו,‬ ‫"משהו קורה בפארק סיטי.‬
‫"אנחנו לא יודעים מה,‬ ‫אבל מישהו צריך ללכת לשם."‬
‫קאב ארבע, כאן צ'קמייט אחת-שש, עבור.‬
‫ידענו שדניס ראדר עובד בעיריית פארק סיטי‬
‫ושהוא הולך לאכול‬ ‫ארוחת צהריים בביתו מדי יום.‬
‫אז התמקמנו בכביש שהיה סמוך לביתו‬
‫וחיכינו שיגיע לשם עם רכבו.‬
‫כשהוא חלף לידנו, הניידת שלנו החלה לנסוע,‬
‫הפעילה את אורות החירום‬ ‫והשוטרים שבה אמרו לו לעצור בצד.‬
‫אז חשבתי, "הוא בטח יודע שזהו הסוף.‬
‫"לדעתי הוא ירצה לגמור הכול כאן ועכשיו."‬
‫ולא רציתי שזה יקרה.‬
‫אז עצרתי ליד הניידת,‬
‫והגעתי אל הטנדר של דניס ראדר‬ ‫בדיוק ברגע שבו פתח את הדלת והחל לצאת.‬
‫פשוט תפסתי אותו ו…‬
‫סובבתי אותו והפלתי אותו ישר על הבטון.‬
‫באותו שלב הצטרפו אליי‬ ‫כמה חברים אחרים בכוח המשימה.‬
‫אזקנו אותו, הרמנו אותו,‬
‫ועמדתי שם, עדיין אוחז בו.‬
‫הוא הסתובב אליי, הביט בי ואמר,‬
‫"אתה מוכן לומר לאשתי‬
‫"שלא אגיע הביתה לארוחת הצהריים?‬ ‫אני מניח שאתה יודע איפה אני גר."‬
‫אבא שלי נעצר בשנת 05'. הייתי בת 26.‬
‫ואתם יודעים, כל העולם‬ ‫שלי ושל בעלי פשוט התהפך על פיו.‬
‫היינו נשואים מזה 18 חודשים.‬ ‫ילדים שחיו במישיגן לבדם, ללא משפחה.‬
‫באותו סוף שבוע ראשון‬ ‫עברנו תשאול אחד באף-בי-איי,‬
‫ואז זה היה כזה…‬
‫"להתראות. אתם ברשות עצמכם".‬
‫כעסתי מאוד. כעסתי בקשר לדי-אן-איי.‬
‫חשבתי שזו חדירה לפרטיותי.‬ ‫הביך אותי שזו הייתה בדיקה של צוואר הרחם.‬
‫כעסתי על המשטרה. כעסתי על האף-בי-איי.‬
‫כעסתי על כולם.‬
‫החיים שהיו לנו הסתיימו.‬ ‫הכול התהפך. פשוט כעסתי על כל העולם.‬
‫לאחר המעצר הוטל עליי לבצע את צו החיפוש‬
‫בבית שבו התגורר דניס ראדר עם אשתו.‬
‫כשנכנסתי פנימה, הדבר הראשון שראיתי‬
‫היו תמונות על הקיר, מעל לספה,‬
‫שבהן היו הוא ומשפחתו‬ ‫באירועים של אוניברסיטת קנזס,‬
‫משחקי פוטבול ועוד, כל מיני דברים.‬
‫וחשבתי לי, "ואו".‬
‫הדברים שמצאנו בבית‬
‫רק העלו במחשבותיי שאלות נוספות.‬
‫לדוגמה, בכניסה, ליד הדלת הקדמית,‬
‫היה ארון מעילים.‬
‫אבל על המדף,‬
‫ממש מעל למעילים, הייתה ערכת רצח.‬
‫זה היה תיק קטן עם חבלים‬ ‫שכבר הוכנו בהם קשרים, בנדנה…‬
‫היו שם אזיקים, אקדח בקוטר 0.32 אינץ'…‬
‫במחסן שמאחור היו מספר דברים מעניינים.‬
‫כמה מזכרות, תכשיטים, דברים שנגעו בעורם.‬
‫בגדים, בפרט הלבשה תחתונה.‬
‫הוא שמר את הכול.‬
‫היו שם דברים שברור היה‬ ‫שאפשר לעשות בהם שימוש,‬
‫ואולי אכן נעשה בהם שימוש,‬ ‫כדי לענות כמה מקורבנותיו.‬
‫כחוקר, זה הטריד אותי מאוד.‬
‫אז חשבתי, "זה באמת‬ ‫מספק לנו הצצה לתוך ראשו".‬
‫זהו אתר שמושך מאות אנשים‬
‫רק לבוא ולצפות בזירה.‬
‫פארק סיטי, קהילה קטנה‬ ‫שבה כולם מכירים את כולם.‬
‫זה מה שחשבו כאן, בכל אופן.‬
‫דיברתי עם אשתו, והיא הייתה בהכחשה מוחלטת.‬
‫היא אמרה, "זה לא נכון". היא הייתה‬ ‫נחמדה ומנומסת. היא לא צעקה עלינו.‬
‫היא אמרה, "תפסתם את האיש הלא נכון".‬
‫ובזמן שדיברנו איתה, קרי התקשרה אל הבית.‬
‫הצלחנו להשיג את אימא שלי‬ ‫רק בשעה מאוחרת יותר באותו יום.‬
‫היא הייתה על הפנים, כמוני.‬
‫פשוט לא הצלחנו להבין מה קורה.‬
‫היא אמרה לקרי, "את מכירה את אבא שלך.‬
‫"את יודעת שזה לא נכון. זאת טעות נוראה.‬
‫"זה לא הוא. הוא לא רוצח.‬
‫"זה לא הוא."‬
‫חשבתי שלא אצליח לעבור את הלילה ההוא.‬
‫כלומר, אתם שני אנשים‬
‫שחיים ביחד, מתנהלים ביחד,‬
‫חולקים ביניהם הרבה דברים…‬
‫האם אני חושב שהיא ידעה משהו?‬
‫לא.‬
‫סביר שאם הרגישה במשהו אי פעם,‬
‫זה היה כאשר…‬
‫הם ישבו וצפו בטלוויזיה,‬
‫ובאחת התחנות‬
‫הקריאו את אחד המסרים שלו.‬
‫ולאחר שהשידור הסתיים,‬
‫היא אמרה, "BTK הזה…‬
‫"כותב ממש כמוך."‬
‫והוא…‬
‫הוא לא אמר שום דבר,‬
‫אבל בהחלט הרגשתי, עמוק בבטן שלי,‬ ‫שאם הייתה היא מנסה להמשיך לחקור בעניין…‬
‫הוא היה נפטר ממנה.‬
‫- דה ארלי שואו -‬
‫- משטרת ויצ'יטה -‬
‫דניס, יש לי שאלה אליך.‬
‫איך קרה שבאנו לדבר איתך, לדעתך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫כחשוד, אני מניח שאתם יודעים עליי משהו.‬
‫לא מסקרן אותך לדעת מה זה?‬ ‫-כן.‬
‫שנחלוק בזה איתך?‬
‫התשאול הראשון שלו היה עם קני לנדוור‬
‫ועם אחד המומחים‬ ‫למדעי ההתנהגות מהאף-בי-איי.‬
‫בעיקרון, קני הניח בפניו‬
‫את כל הראיות המפלילות שהיו לנו נגדו.‬
‫אתה יודע מה זה?‬ ‫-זה דיסקט.‬
‫כן.‬
‫תראה, הסיבה שהשקיעו הרבה מאוד כסף‬
‫כדי להכשיר אנשי מחשבים‬ ‫בשירות החוק היא פורנו ילדים.‬
‫סליחה? לא, לא.‬ ‫-פורנו ילדים.‬
‫וכך, האף-בי-איי והמשטרה המקומית‬
‫השתפרו מאוד בבדיקת של דיסקטים של אנשים‬
‫וביכולת לאתר אותם.‬
‫זה מעניין.‬ ‫-אז אם אנחנו משיגים…‬
‫אם אנחנו מקבלים משהו כזה,‬ ‫אנחנו יכולים לחדור לתוכו‬
‫ולגלות שהוא הגיע מהכנסייה הלותרנית.‬
‫אז אנחנו יכולים לגשת‬ ‫אל כמה מהמחשבים שם ולברר‬
‫שדניס הוא זה שהשתמש בהם.‬
‫כשהגענו לדי-אן-איי, הוא ידע שזה הסוף.‬
‫קני לנדוור אמר לו…‬
‫"ביצענו לך התאמת די-אן-איי דרך בתך".‬
‫הילדים שלך עברו טיפולים רפואיים.‬
‫אני יכול לקחת את הדגימות מהם ולבדוק אותן,‬
‫ואני יודע ש-BTK הוא אביהם של הילדים שלך.‬
‫כך הגעתי אליך.‬
‫ואני חושב שאז…‬ ‫הוא איבד את התקווה. ראו את זה.‬
‫הוא אמר, "דניס, תגיד לנו מי אתה".‬
‫למה שלא פשוט תגיד את זה?‬
‫אני מניח שאתם יודעים…‬
‫מה עוד?‬ ‫-תגיד את זה. תגיד מי אתה.‬
‫BTK.‬ ‫-אתה BTK.‬
‫לאחר שהצליח לומר זאת לאנשי החוק,‬
‫הסכר פשוט נפרץ והוא דיבר על כל מעשי הפשע.‬
‫שני מעשי פשע שאנחנו…‬
‫לא קשרנו אליו קודם לכן.‬
‫זה פרויקט "דוגסייד".‬
‫זה היה שם הקוד שלה.‬
‫בעיקרון, היה לי זמן פנוי בערבים.‬
‫הרגתי אותה בשישי בערב.‬
‫- דולורס דייוויס -‬
‫19 בינואר, 1991.‬ ‫דולורס ד. דייוויס נחטפה מביתה.‬
‫גופתה נמצאה 13 ימים לאחר מכן,‬
‫מתחת לגשר בצפון מחוז סדג'וויק.‬
‫ובכן, קשרתי אותה,‬
‫ואני חושב שאז היא הבינה שזה לא ייגמר בטוב.‬
‫היא אמרה, "אל תהרוג אותי".‬
‫שמתי את הגרביונים על ראשה וחנקתי אותה.‬
‫לקחתי אותה לשם והשארתי אותה…‬
‫מתחת לגשר.‬
‫ינואר 1991…‬
‫אימא שלי הייתה חולה מאוד והייתה מאושפזת‬
‫מזה עשרה או 12 ימים, בגלל דלקת ריאות.‬
‫אבא היה לחוץ מאוד, כי הוא לא עבד.‬
‫לא היה לנו מספיק כסף. הוא ניסה לבשל לנו.‬
‫הוא לא היה מסוגל לבשל.‬ ‫הביצים שהכין יצאו מוזר.‬
‫זמן קצר לאחר מכן הוא רצח את גברת דייוויס.‬
‫הוא שם את גופתה‬ ‫בחלק האחורי של הסטיישן ואגון שלנו.‬
‫אז הוא נתן לי את הסטיישן ואגון,‬ ‫לשימושי האישי כשלמדתי בתיכון.‬
‫- בוגרת מחזור 96' -‬
‫וחשבתי, "לא, זה לא בסדר".‬
‫עצם המחשבה שגברת דייוויס הייתה ברכב הזה…‬
‫הוטל עליי לחקור את תיק מרין הדג'.‬
‫ו…‬
‫אני רוצה לדעת, מה משך אותך אליה?‬
‫טוב, כפי שהסברתי לחבר'ה האחרים,‬ ‫היו לי המון דברים כאלה כל הזמן.‬
‫אני קורא להם פרויקטים.‬ ‫היא הייתה "פרויקט פרח".‬
‫לא, עוגייה. "פרויקט עוגייה".‬
‫- מרין הדג' -‬
‫אני זוכרת שכשהייתי בת שש,‬
‫השכנה שלנו, גברת הדג', נעלמה.‬
‫מצאו את גופתה‬ ‫כמה שבועות לאחר מכן. היא נחנקה.‬
‫עשיתי את זה‬
‫במהלך פעילות של הצופים.‬
‫זה היה מסווה טוב למישהו כמוני.‬
‫אתה יוצא עם הצופים‬ ‫לפעילות ואז עוזב את המקום.‬
‫החניתי את המכונית שלי ליד אולם הבאולינג.‬
‫לקחתי את תיק הבאולינג שלי וקניתי בירה.‬
‫ניתקתי את חוט הטלפון, פתחתי את החלון בשקט,‬
‫וחדרתי פנימה.‬
‫ערכת החיסול של אבא שלי מרצח הדג'.‬
‫זה היה תיק באולינג‬ ‫ישן בצבע חום, עם פס לבן.‬
‫אבא לא שיחק באולינג.‬ ‫הלכנו לשחק באולינג רק פעמים ספורות.‬
‫אז למה אימא שלי לא אמרה,‬
‫"למה יש לך תיק באולינג פתאום?"‬
‫אבל הטירוף הוא שלאחר‬ ‫שרצח את גברת הדג' במיטתה,‬
‫הוא נשא אותה משם, עטופה בשמיכה,‬
‫שם אותה במכוניתה, בתא המטען,‬
‫לקח אותה לכנסייה הלותרנית שאליה נהגנו ללכת‬
‫ואז הפשיט אותה, החליף את בגדיה,‬
‫ביצע בונדג' על גופתה וצילם את זה.‬
‫אז כבר החלטת שאתה רוצה לקחת אותה לכנסייה.‬ ‫-כן.‬
‫חיה או מתה, היא עמדה להגיע לכנסייה ההיא.‬
‫בעיקרון ניסיתי להכין מעין מאורה של BTK,‬
‫בבית, מעין חדר עינויים.‬
‫זה מה שרציתי ליצור, בעולם הדמיוני שלי.‬
‫כשהייתי ילדה אני זוכרת שביום א' אחד‬
‫הייתי בכנסייה הלותרנית,‬
‫וטיפסתי על אחד מעצי האורן‬ ‫הגבוהים שעליהם טיפסתי בכנסייה תמיד.‬
‫כשגברת הדג' נמצאה, מספר שבועות לאחר מכן,‬
‫נמצאו ליד גופתה‬ ‫כמה מחטי אורן ארוכות ומשונות.‬
‫החוקרים לא ידעו מניין הן הגיעו,‬ ‫כי עצי אורן הם די נדירים בקנזס.‬
‫אם אתה רוצה עץ אורן כאן, עליך לשתול אותו.‬
‫אותן מחטי אורן הגיעו‬ ‫מעצי האורן שעליהם טיפסתי בכנסייה.‬
‫היה לי ברור שהוא‬ ‫התגאה מאוד במעשי הרצח האלה.‬
‫הוא הביע משאלה…‬
‫בפנינו, בקול רם, שהיה רוצה‬ ‫להספיק לבצע יותר מעשים כאלה.‬
‫הוא אמר לנו, "אם הייתי זאב בודד,‬
‫"ללא כל המחויבויות החברתיות שלי,‬
‫"משפחה, כנסייה, עבודה…‬
‫"אם לא הייתי צריך לעשות את כל זה,‬
‫"היו הרבה יותר מעשי רצח."‬
‫- BTK חזר, מרכז ויצ'יטה -‬
‫אמצעי התקשורת הלאומיים נאספים כאן,‬ ‫כמו "בוקר טוב אמריקה", "סי-אן-אן",‬
‫"דייטליין", "פריימטיים לייב"…‬ ‫כולם יגיעו אל ויצ'יטה במהלך היום,‬
‫כי הסיפור הזה הוא בקנה מידה לאומי.‬
‫כמובן, כולם סיקרו אותו‬ ‫בשידור חי, ומפקד משטרת ויצ'יטה אמר…‬
‫בשורה התחתונה, BTK נעצר.‬
‫הקהל הריע.‬
‫היה שם קהל, במסיבת העיתונאים ההיא.‬
‫ובאמצעי התקשורת הלאומיים שאלו,‬ ‫"מיהם האנשים האלה, שמריעים שם?"‬
‫הם לא הבינו את ההקלה שחשנו‬
‫מכך שהוא נתפס סוף סוף.‬
‫העיר ויצ'יטה, על המשטרה והקורבנות שבה,‬
‫חשה הקלה היום,‬ ‫לאחר שהרשויות עצרו את דניס ראדר בן ה-59.‬
‫זה לא ייאמן, אבל זה טוב.‬
‫- דייל פוקס, אביה של ננסי פוקס -‬
‫כעת נוכל להותיר את כל זה מאחור.‬
‫הכול יתברר בסוף והוא יקבל את מה שמגיע לו.‬
‫זה היה מאמץ קבוצתי של רשויות החוק…‬
‫מה דעתך על כך שהוא התגורר‬ ‫בקהילה הזאת במשך כל השנים?‬
‫שהוא חי בה, נשם בה ועבד בה?‬
‫הוא בן זונה ממש פיקח.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני זוכרת שאחי התקשר אליי,‬ ‫בבוקר מסיבת העיתונאים.‬
‫הוא אמר, "הם אומרים שמדובר‬ ‫בלוכד הכלבים של פארק סיטי".‬
‫ואני זוכרת שאמרתי, "מה?"‬
‫לוכד הכלבים של פארק סיטי?‬ ‫בפארק סיטי יש רק לוכד כלבים אחד.‬
‫אבא של קרי.‬
‫לעולם לא אשכח‬ ‫שאבי אמר, "אין מצב שזה דניס".‬
‫לאחר מכן נצמדתי לטלוויזיה.‬
‫שכנים שדיברתי איתם זוכרים את האנשים‬
‫שגרו בבית שעליו סגרה המשטרה.‬
‫זה ממש מפחיד. ההורים שלי‬ ‫התקשרו אליי. אבא שלי כמעט בכה.‬
‫עצם המחשבה ש…‬
‫אני אם יחידנית וגרה כאן עם שני ילדים,‬ ‫והאיש הזה היה בביתי כמה פעמים.‬
‫הייתי המומה לחלוטין מכך שזה היה‬ ‫מישהו מהקהילה הזאת, מישהו שהכרתי.‬
‫- הכנסייה הלותרנית -‬
‫במהלך התקופה שהכרתי את דניס,‬ ‫אני יכול לומר שבשיחותינו לא עלה שום דבר‬
‫שהיה יכול להוביל להאשמות האלו.‬
‫הוא היה ראש גדוד נהדר בצופים,‬
‫אבל כשהוא הזדקן‬ ‫והילדים שלו גדלו ועזבו את הבית,‬
‫הוא הפך למוזר קצת.‬
‫לדעתי, ויצ'יטה הוכתה בהלם‬ ‫בעיקר כי הוא היה איש מן השורה.‬
‫הוא היה אדם שהלך לעבודה מדי יום,‬
‫עם משפחה, אישה, שני ילדים…‬
‫והוא רוצח סדרתי?‬
‫כולם רצו ריאיון‬ ‫עם פולה, עם קרי או עם אחיה.‬
‫כולם רצו את זה.‬
‫כמובן שאנשים אמרו,‬
‫"איך יכולת לא לדעת? איך הם לא ידעו?"‬
‫ואני זוכרת שגוננתי עליהם מאוד,‬
‫ואמרתי שהם לא ידעו.‬
‫איש מאיתנו לא ידע.‬
‫הוא לא עבד רק על המשפחה שלו.‬
‫הוא עבד על הכנסייה.‬
‫הוא עבד על עיר שלמה.‬
‫הוא פשוט עבד על כולם.‬
‫- ישו אוהב את ויצ'יטה -‬
‫בסוף השבוע הראשון שלאחר מעצרו של אבי,‬
‫אימא שלי הרגישה ממש נורא.‬ ‫היא הייתה בהלם. אני הייתי בהלם.‬
‫הסבים שלי היו שם.‬
‫הדודנים שלי היו שם.‬
‫הדודה שלי הביאה "קנטקי פרייד צ'יקן",‬
‫עם כל התוספות.‬
‫כולנו פשוט ישבנו שם ואכלנו.‬
‫מבחינתי זה היה כמו להיות בלוויה.‬
‫את פשוט יושבת ואוכלת,‬
‫ואפילו ברגע הזה את צוחקת קצת,‬
‫או שאת בוכה באותו זמן.‬
‫את חולקת בסיפורים.‬
‫ואימא שלי אמרה, ממש בחופזה,‬
‫"אני מרגישה כאילו‬ ‫שאבא שלך מת ושהתכנסנו כאן‬
‫"לאחר הלוויה שלו."‬
‫אז אמרתי, "כן, אני יודעת, אימא".‬
‫ואז אימא שלי, בלילה הראשון,‬
‫בכתה ורצתה שאישן במיטה שלה.‬
‫אבל לא הייתי מסוגלת. זה היה יותר מדי.‬
‫עדיין רעדתי והייתי מנותקת לגמרי,‬
‫וזה פשוט היה יותר מדי‬ ‫ולא הייתי מסוגלת, ואני…‬
‫פשוט נאלצתי להשאיר את אימא שלי לבדה.‬
‫זה היה יותר מדי. פשוט לא הייתי מסוגלת.‬
‫מערכת היחסים שלי עם אימי‬ ‫לא הייתה קיימת באותו רגע.‬
‫היינו מנוכרות.‬
‫הכול היה בסדר בינינו כשגדלתי,‬
‫וגם לאחר המעצר.‬
‫אבל התנהגתי כמצופה ממני.‬
‫את לא מדברת על זה.‬ ‫את מכריחה את עצמך לקום וללכת לעבודה.‬
‫את לא מספרת לאנשים.‬
‫אני הדמות הציבורית היחידה במשפחתי.‬
‫אני לא יודעת. זה ממש מתסכל, כי…‬
‫אבא שלי חי עדיין. הוא עדיין אבא שלי, כן?‬
‫אימא שלי יכולה להתגרש ממנו.‬
‫היא יכולה להתנתק ממנו.‬ ‫יש לה את היכולת הזאת,‬
‫להפריד את חייה מחייו ולהמשיך הלאה.‬
‫אבל אני ואחי לא יכולים לעשות זאת.‬
‫הוא תמיד יהיה אבי, נכון? אני נראית כמוהו.‬
‫אז אני עצמי‬
‫מעולם לא חשבתי על אבא שלי כמת.‬
‫בשלב מוקדם, הכומר אמר שהוא חושב שיועיל‬
‫שנכתוב לאבא שלי‬ ‫ונגיד את מה שאנחנו צריכים לומר.‬
‫התחלתי לכתוב לאבי מכתבים במרץ 05'.‬
‫"שלום, אבא. אני בסדר מבחינה גופנית.‬ ‫אני בריאה ושלמה ונמצאת בבית שלי במישיגן.‬
‫"בתקשורת אומרים שאני הסגרתי אותך.‬
‫"זה לא נכון.‬
‫"כמו כולם, לא ידעתי שום דבר‬ ‫לפני שהאף-בי-איי דפקו על דלתי.‬
‫"ניסיתי לומר להם שאתה בן אדם נהדר,‬
‫"שאתה אב נהדר,‬
‫"ושהם טעו לגמרי ועצרו את האיש הלא נכון.‬
‫"ניסיתי. כולנו ניסינו, אבל הם לא הקשיבו.‬
‫"אנחנו לא יודעים מיהו האדם האחר הזה,‬
‫"אבל אנחנו אוהבים את הבעל והאב,‬ ‫את האדם שכולנו מכירים בליבנו.‬
‫"תהיתי אם קרה לך משהו בילדותך‬
‫"ואם אתה רוצה להיפתח ולדבר על זה.‬
‫"אני מצטערת מאוד אם קרה לך משהו.‬
‫"אתה צריך לדעת שאם קרה לך‬ ‫משהו כשהיית קטן, זו לא אשמתך.‬
‫"יום אחד נרצה לקבל תשובות,‬ ‫אם תוכל לספק אותן, או לקבל תשובות בעצמך."‬
‫ניסיתי לכתוב את המכתב‬ ‫שלי בקפידה ולא להביע זעם,‬
‫לא להביע יותר מדי רגשות,‬ ‫רק שהוא ידע שאני עדיין אוהבת אותו.‬
‫- קרי היקרה -‬
‫הוא כתב לי בחזרה ב-26 במרץ, 2005.‬
‫"קרי היקרה, איחולים מאוחרים לחג פסחא שמח.‬
‫"תודה רבה על המכתב ששלחת.‬ ‫רגשות ואושר הציפו אותי.‬
‫"כבר התחלתי לחשוב‬ ‫שאף אחד מהמשפחה לא יכתוב לי.‬
‫"המכתב שלך היה כן מאוד ואני רואה‬ ‫שהוא נכתב בידי בת אוהבת מאוד ומבינה.‬
‫"הקראת כתב האישום תהיה ב-19 באפריל.‬
‫"דיברנו על כך שאטען‬ ‫לאי שפיות, אבל אני לא יודע‬
‫"אם בטווח הארוך עדיף לי להיות‬ ‫בכלא או בבית חולים של המדינה."‬
‫הוא שינה את דעתו שוב ושוב‬
‫ולא הבנו מה קורה.‬
‫כזה, אתה יודע מה הם יודעים עליך.‬
‫ועשית את זה. תהיה גבר.‬
‫זה היה ממש מתסכל.‬
‫לא רצינו לעבור את הסבל שבמשפט.‬
‫אבל אז, ביוני 05', אבא שלי הודה באשמה‬
‫וזו הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שבה התייחסנו לעניין באופן ישיר.‬
‫- בית המשפט של מחוז סדג'וויק -‬
‫קשה להאמין שזהו האדם שלדברי הרשויות…‬
‫- 27 ביוני, 2005 -‬
‫הטיל את אימתו‬ ‫על העיר ויצ'יטה שבקנזס מאז 1974.‬
‫אך ראדר מואשם בעשרה סעיפים של רצח‬
‫בתיקי החקירה שנודעו כתיקי ה-BTK.‬
‫באולם המשפטים רואות לראשונה‬ ‫משפחותיהם של כמה מקורבנותיו של BTK‬
‫את האדם שהמשטרה סבורה שהרג את יקיריהן.‬
‫נא לקום.‬
‫הדיון הראשון במשפטו‬ ‫של דניס ראדר נערך ביוני 2005.‬
‫הוא הודה באשמה. אז אמרנו,‬ ‫"טוב, זהו, אפשר ללכת הביתה".‬
‫ממש לא.‬
‫דניס ראדר התחיל לספר על כל רצח ורצח‬
‫בפרטי פרטים.‬
‫אני רוצה שתספר לי,‬ ‫בניסוח משלך, מדוע אתה סבור שאתה אשם.‬
‫נתחיל בסעיף מספר אחת.‬
‫מעולם לא חנקתי מישהו קודם לכן,‬
‫אז לא ידעתי כמה לחץ צריך להפעיל על בן אדם‬
‫או כמה זמן זה ייקח.‬
‫היא נאבקה, אז בעיקרון איבדתי את השליטה.‬
‫לא הצלחתי לחנוק אותה, אז השתמשתי בסכין.‬
‫הבאתי לה כוס מים, ניחמתי אותה קצת,‬
‫ולאחר מכן קשרתי אותה ואז…‬
‫שמתי על ראשה שקית וחנקתי אותה.‬
‫זה נמשך על פני 45 דקות נוראות.‬
‫דניס ראדר בן ה-60 תיאר באופן רגוע,‬
‫קליני אפילו, את הפרטים‬ ‫מעשרת מעשי הרצח שביצע.‬
‫לא התקרבנו לבית המשפט. לא רצינו להיות שם.‬
‫לא יכולנו להתמודד עם התקשורת.‬
‫רצינו שהמשפחות יקבלו‬ ‫את הזמן הזה בבית המשפט.‬
‫לא רצינו לגרום למהומה.‬ ‫פשוט לא היינו מסוגלים להתמודד עם זה.‬
‫היה קשה מאוד לשמוע אותו מודה באשמה,‬
‫במו פיו.‬
‫מי שקרא הרבה על רוצחים סדרתיים‬
‫יודע שהם עוברים שלבים שונים.‬
‫אחד השלבים שהם עוברים הוא פרישת הרשת.‬
‫בעיקרון, אתה מחפש קורבן.‬
‫אבל לאחר שאתה ננעל‬ ‫על אדם מסוים, אתה מתחיל לעקוב אחריו.‬
‫ייתכן שיהיו כמה כאלה,‬ ‫אבל למעשה אתה נעול רק על אחד.‬
‫וזהו הקורבן.‬
‫בסדר, האם זה נכון?‬
‫כל המקרים האלה, עשרת הסעיפים האלה,‬
‫התרחשו כי רצית להגשים‬ ‫פנטזיה מינית. האם זה נכון?‬
‫כן.‬
‫בסדר. אתה רשאי לשבת, מר ראדר.‬
‫זהו דניס ראדר, שתיאר עשרה מעשה רצח אכזריים‬
‫כאילו שזו הייתה פשוט עבודה.‬
‫אתה צודק. בשבילו זו הייתה פשוט עבודה,‬
‫והוא פשוט ביצע את תפקידו.‬
‫המגיש שלצידי ואני היינו כזה…‬
‫"זה לא אמיתי".‬
‫תתארו לעצמכם מה זה להיות‬ ‫בתו או בנו או אשתו, באותו יום.‬
‫התנתקתי מהרבה דברים שהתגלו.‬
‫זה היה אסון. זה היה פשוט…‬
‫לא עמדתי בזה.‬ ‫פשוט לא הייתי מסוגלת לעמוד בזה.‬
‫נא לקום.‬
‫מסתמן שבאולם המשפטים בקנזס‬ ‫צפויים לנו כמה ימים טעונים ברגשות.‬
‫הבוקר מתחיל מתן פסק דינו‬ ‫של הרוצח הסדרתי דניס ראדר.‬
‫ההליכים זוכים להתעניינות רבה‬ ‫בכל רחבי ויצ'יטה, עיר בת 350,000 תושבים,‬
‫שרבים בה אינם מכירים עולם ללא BTK.‬
‫התובעת המחוזית, נולה פולסטון,‬
‫רצתה להשפיל את דניס ראדר עד כמה שאפשר‬
‫במהלך הדיון במתן פסק הדין.‬
‫מה זה, אדוני?‬
‫זו מסכה מפלסטיק.‬
‫מספר צווי חיפוש הוגשו ברחבי ויצ'יטה.‬
‫דניס ראדר אמר, "אתם תמצאו הכול במשרד שלי,‬
‫"בארונית התיוק שלי."‬
‫ארונית התיוק לא הייתה נעולה,‬ ‫כך שברור שהוא לא הרגיש כל סכנה‬
‫מכך שהחזיק שם בדברים האלה.‬
‫היו שם הרבה תצלומים,‬
‫תמונות שצילם במשך תקופה ארוכה,‬
‫והרבה איורים.‬
‫הכול היה מסודר לפי תאריכים וסדר האלף-בית.‬
‫היה שם אינדקס, כך שיוכל למצוא דברים בקלות.‬
‫בעיקרון, הוא יצר מעין מסד נתונים‬
‫של הפרויקטים שלו.‬
‫אלה מכשירים שהוא צילם.‬
‫כשכתבתי לאבי, הוא סיפר לנו‬ ‫שדברים נוראים יותר עומדים להתגלות,‬
‫וחשבתי, "מה יכול להיות נורא יותר מרצח?"‬
‫יש עוד כאלה?‬
‫היו לו מאות כאלו, אולי אלפים.‬
‫התובעת המחוזית הראתה תמונות של דניס ראדר‬
‫עם גרביוני ניילון על ראשו,‬
‫והיא רצתה להראות לעולם‬ ‫עד כמה האדם הזה חולני.‬
‫לפתע פתאום נחשפו‬ ‫תמונות של אבא שלי בבונדג',‬
‫עירום במרתף ביתם של הסבים שלי,‬ ‫לבוש בבגדיהם של קורבנותיו.‬
‫זה היה פשוט מופע בלתי פוסק מהגיהינום.‬
‫התובעים מציגים את הפרטים המזוויעים.‬
‫כמה ממשפחות הקורבנות נמצאות‬ ‫בבית המשפט, עוברות את הסיוט מחדש,‬
‫והיום יוכלו המשפחות האלו‬ ‫להתעמת עם ראדר עצמו.‬
‫חרף מאמציו של דניס ראדר‬ ‫להרוס את משפחתי, אנו שרדנו…‬
‫- צ'ארלי אוטרו, אח ובן במשפחת אוטרו -‬
‫חזקים וקרובים יותר מאי פעם.‬ ‫אהבתנו זה לזה נצרפה בכאב ובאובדן.‬
‫מבחינתי, בסיכומו של דבר,‬
‫דניס ראדר כשל במאמציו‬ ‫להרוג את משפחת אוטרו.‬
‫למרות שלא נפגשנו מעולם, ראית את פניי בעבר.‬
‫- כרמן מונטויה, אחות ובת ובמשפחת אוטרו -‬
‫אלה הפנים שרצחת לפני יותר מ-30 שנה,‬
‫פניה של אימא שלי, ג'וליה אוטרו.‬
‫- קווין ברייט, שורד, אחיה של קתרין ברייט -‬
‫הכאב והסבל שהוא גרם למשפחה שלנו‬ ‫ואובדנה של אישה צעירה, יפה כל כך, בגיל 21…‬
‫מאז הוא חי את חייו כבר 31 שנים,‬
‫מגדל משפחה וילדים.‬
‫אני לא מסוגלת להסביר לך. אין מילים‬ ‫שבאמצעותן תבין מה העובדה שאיבדנו את ננסי‬
‫- בברלי פלאפ, אחותה של ננסי פוקס -‬
‫גרמה לי ולמשפחה שלי.‬
‫אני איבדתי חברה, אשת סוד.‬
‫לילדים שלי לא תהיה דודה לעולם,‬
‫ולי לא תהיה לי אחות אחרת לעולם.‬
‫כמעט 19 שנים חלפו מאז שמאחי וממני…‬
‫- סטפני קליין, בתה של ויקי וגרלי -‬
‫נלקחה האישה החשובה ביותר בחיינו.‬
‫לא הוגן שהיה לנו כל כך מעט זמן איתה.‬
‫בקשתי היחידה מבית המשפט‬
‫היא להטיל על המפלצת הזאת‬ ‫את העונש המרבי שהחוק מאפשר.‬
‫- רודני הוק, חתנה של מרין הדג' -‬
‫אני לא…‬
‫התכוננתי להצהרה הזאת, אבל…‬
‫אתם יודעים,‬
‫אני רוצה רק שהוא יסבול במשך שארית חייו.‬
‫ו…‬
‫אתם יודעים, אני לא…‬
‫זה הכול.‬
‫בשם אימי, שנמצאת עימנו ברוחה, בשם משפחתי…‬
‫- ג'פרי דייוויס, בנה של דולורס דייוויס -‬
‫ואני מקווה שגם בשמה‬ ‫של כל משפחת השורדים שנמצאת כאן היום,‬
‫אנחנו מקדישים את היום הזה‬ ‫לזכרם של אלה שכבר אינם עימנו.‬
‫היום, כל אחד מאיתנו יזכור בדומיה אב,‬
‫אח,‬
‫אישה,‬
‫אם,‬
‫אחות,‬
‫בת, סבתא.‬
‫בעוד שאתה תתייסר לנוכח המציאות,‬
‫לפיה קורבנותיך האחרונים‬ ‫היו משפחתך אתה, למרבה האירוניה,‬
‫אנחנו נאמץ אל ליבנו‬ ‫את המשפחה החדשה שיש לנו כעת,‬
‫ושעימה תמיד יהיה לנו קשר משותף,‬
‫שנצרף בכאב שבקשיים ובאובדן.‬
‫המשפחות של הקורבנות היו מדהימות.‬
‫כשהשופט נתן לדניס ראדר הזדמנות לדבר,‬
‫הם לא רצו שדניס ראדר ירגיש שכאילו ניצח.‬
‫מר ראדר, האם אתה רוצה לומר משהו מטעמך,‬
‫לצורך הקלה בעונשך?‬
‫משפחות הקורבנות יצאו אז מאולם המשפטים.‬
‫כבודו, מחוז סדג'וויק, הקורבנות.‬
‫אני מבין שמעשי הפשע שביצעתי…‬
‫שאמשיך, או ש…‬
‫בסדר.‬
‫לאחר ההצהרות מטעם הקורבנות, נתנו לו לדבר.‬
‫כעת הייתה לו הזדמנות להתנצל,‬
‫או לומר משהו בעל משמעות,‬ ‫או, אתם יודעים, שהוא מתחרט על הכול.‬
‫במקום זאת, הוא קם והודה לכולם.‬
‫הוא הודה למשטרה, לתובעת המחוזית,‬
‫למשפחות הקורבנות ולשופט.‬
‫זה היה ממש ביזארי.‬
‫מר ראדר, אתה מוכן לעמוד?‬
‫אדוני, על סמך הודאתך באשמה,‬ ‫שניתנה ב-27 ביוני 2005 בפני בית המשפט הזה,‬
‫אני פוסק שוב שאתה אשם בדין.‬
‫השופט גזר עליו מאסר של 175 שנים,‬
‫וזו הייתה הפעם האחרונה‬ ‫שהאיש הזה היה מחוץ לכותלי בית הכלא.‬
‫- מלונית -‬
‫לאחר שאבי נעצר,‬ ‫לא דיברתי על שום דבר מכל זה.‬
‫לא התייחסתי לשום דבר‬ ‫מכל זה כבר עשר שנים כמעט.‬
‫כשאנשים אמרו לי,‬ ‫"ספרי לי על חייך או על אבא שלך",‬
‫או סתם בשיחה יומיומית,‬
‫נהגתי לומר שאין לי קשר עם אבי.‬ ‫לכל היותר אמרתי שאבי נמצא בכלא.‬
‫פעלתי בהתאם לקוד המערב התיכון.‬ ‫לא מדברים על הדברים הרעים.‬
‫ואז, באותו לילה, נודע לי שסטיבן קינג…‬
‫כזה…‬
‫כשהכתב מה"איגל" התקשר אליי…‬
‫- ויצ'יטה איגל -‬
‫- בתו של BTK:‬ ‫סטיבן קינג מנצל את קורבנותיו של אבי -‬
‫אפשר לומר שזו הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שבה קיבלתי רשות לדבר ולפרוק הכול.‬
‫ומייד כשמישהו אמר,‬ ‫"זה בסדר, את יכולה לדבר על זה",‬
‫נתתי לזה…‬
‫זה פרץ מתוכי, ואז התחלתי להחלים.‬
‫בשנת 2015 התחלתי ללמוד כתיבה.‬
‫לקח לי ארבע שנים לכתוב את הספר הראשון שלי,‬
‫והוא הפך לרב-מכר לאומי בשנת 2019.‬
‫את אדם אמיץ באופן שלא ייאמן,‬ ‫כי כתבת את זה, כי עמדת מול העולם.‬
‫עברתי גיהינום ואני עדיין כאן,‬ ‫אז המסר שלי הוא, "תחזיקו מעמד".‬
‫התקווה נמצאת בטווח יד.‬ ‫אל תאמרו נואש לעולם.‬
‫כשאני יושבת כאן,‬
‫אני מוקפת בדברים שקשורים באבי,‬
‫תמונות של אבי, הספר שלי על אבי…‬
‫תראו, הרבה ממי שאני עכשיו,‬
‫מהזהות שלי, כרוך באבא שלי, לצערי.‬
‫היו לי בעיות בפייסבוק‬ ‫ואנשים שלחו לי מיילים,‬
‫הודעות אינסטגרם, מסרונים,‬
‫עשו לי סטוקינג, איימו להרוג אותי,‬
‫אמרו דברים כמו שחבל שלאבי‬ ‫לא היה גם קורבן 11 במספר, כלומר אני.‬
‫מטפל הטראומה שלי אמר לאחרונה,‬
‫"מה יקרה אם פשוט תקומי ותתרחקי מכל זה?"‬
‫אמרתי שאז אמצא שלווה.‬
‫אבל למעשה, הקריירה שלי קשורה בכל זה כעת.‬
‫- משרד השריף, מחוז אוסייג' -‬
‫תראי את זה, ואת זה…‬
‫את יודעת, זה קשור לרצח לא פתור.‬
‫זו הסיבה שאני רוצה לבקר אותו.‬
‫"חשד שאם בת 26 שנעלמה בשבת,‬
‫"בזמן שיצאה לייבש כביסה,‬ ‫נפלה קורבן למעשה זדון.‬
‫"דניס ראת'ברן, בת 25,‬ ‫יצאה מביתה בין השעות 15:00 ו-20:30 בשבת,‬
‫"דוחפת עגלת תינוק מלאה בכביסה רטובה.‬
‫"היא לא שבה."‬
‫מה דעתך על האזור הזה?‬
‫נהגנו לנסוע שם באופניים.‬
‫נסענו שם באופניים,‬ ‫אז אנחנו יכולים ללכת להעיף מבט וכל זה.‬
‫ערכנו דיון בנושא.‬ ‫בדקתי את הרשומות של אבא שלי.‬
‫היו לו מחברות ספירלה קטנות,‬ ‫והוא נהג לשחזר רשומות,‬
‫ואת הפרויקטים שלו,‬ ‫שהיו מעקבים ולפעמים מעשי רצח,‬
‫ופריצות לבתים.‬ ‫יש לו לפחות כ-70 או 80 כאלו.‬
‫ואז הם פשוט התנתקו ממני.‬
‫הדברים האלה מתויקים כראיות מאז שנת 05',‬
‫אבל איש לא שיתף אותי בכך, כן?‬
‫מיקום ספציפי, מקום שממש‬ ‫נוכל לנסוע אליו לבדוק אותו.‬
‫קראתי את הרשומות של אבי והוא ציין שם משהו:‬
‫81', כלומר שנת 1981.‬
‫הייתי אז בת שנתיים או שלוש.‬
‫הוא כתב באותיות רישיות, "קרי",‬
‫לוכסן, "בי אנד די",‬ ‫כלומר בונדג', לוכסן, "משחק".‬
‫כשראיתי את זה חשבתי, "מה לכל הרוחות?"‬
‫והייתה רשומה נוספת, מייד אחריה,‬
‫שבה נכתב, "ילדים/אמבטיה/'אס'".‬
‫זה היה הסימון של אבא שלי לסקס.‬
‫אז חשבתי, האם אבא התעלל בי מינית‬ ‫באמבטיה כשהייתי בת שלוש כזה?"‬
‫ולמה השם שלי מופיע במשחק בונדג'?‬
‫בשלב זה כבר הייתי מסוחררת, ממש מבולבלת.‬
‫אולי אבא התאמן בחדר שלי.‬
‫האם הוא התאמן עליי?‬
‫כשגדלתי היו לי סיוטים‬ ‫וכל מיני פחדים בחדר שלי.‬
‫לחלק מהסיוטים האלה…‬
‫הרטבה במיטה, פחד מהחושך,‬ ‫לשכב מפוחדת במיטתי,‬
‫היה קשר לנוכחותו של איש רע בבית.‬
‫אבל זה היה כמו פריצה לבית.‬
‫זה מה שהוא עשה לקורבנות.‬
‫מעולם לא גיליתי מה גרם לזה.‬
‫לדעתי, תת ההכרה שלי מנסה‬ ‫לגרום לי להכיר בכך מאז שהייתי ילדה קטנה…‬
‫היא אומרת, "יש בן אדם רע בבית שלי".‬
‫לראות את שמי בכתב היד שלו,‬ ‫ברשומות הפרויקטים שלו…‬
‫זה הרבה.‬
‫האדם היחיד שמדבר איתי, למעשה…‬
‫רק החוקרים ממחוז אוסייג' מדברים איתי.‬
‫אז כמובן שאני מזדהה עם הגישה שלהם.‬
‫אנו מנסים להבין, "האם הוא ביצע‬ ‫מעשי רצח נוספים?" אני לא יודעת.‬
‫כל אחד ואחותו רוצים ממני משהו.‬
‫"אנחנו יכולים לכתוב לאביך?‬ ‫את יכולה לקשר בינינו לבין אביך?"‬
‫בשלב זה יש מעט מאוד אנשים‬ ‫שאני יכולה להיות בטוחה שרוצים להכיר אותי,‬
‫כי הכול סובב סביב אבי.‬
‫ועושים לי טרולינג בטוויטר,‬ ‫ואנשים אומרים, "את שום דבר בלי אבא שלך.‬
‫"אין לך חיים ואין לך קריירה."‬
‫אז אני נסערת היום.‬
‫אני מתוסכלת, כועסת ועצובה,‬
‫ורוצה להרים ידיים.‬
‫ופשוט…‬
‫לברוח.‬
‫כל זה גרם לי הרגשה‬ ‫ממש רעה, והמטפל שלי אמר,‬
‫"את יודעת מה? אנשי החוק רק בודקים דברים‬
‫"ושואלים שאלות, וזה בסדר."‬
‫כזה, "זאת העבודה שלהם. זה בסדר".‬
‫עוזר לי מאוד שאומרים לי שזה בסדר.‬
‫הם ביקשו ממני ללכת לבקר‬ ‫את אבא שלי בכלא, כדי לברר…‬
‫האם ביצע פשעים נוספים?‬ ‫האם יש מעשי רצח נוספים?‬
‫אם אבא שלי ביצע מעשי רצח נוספים,‬
‫אנחנו חייבים להגיע לחקר האמת,‬
‫ואנחנו צריכים לעשות זאת‬ ‫לפני שאבי ילך לעולמו.‬
‫הם ראו שאני חוששת.‬
‫לא ראיתי אותו כבר 18 וחצי שנים,‬
‫אבל הם לא יוכלו לבקר את אבי בלעדיי.‬
‫אז עדיין לא גמרתי עם אבא.‬
‫עבדתי ימים שלמים על דברים‬ ‫שעליי לדבר עליהם עם אבא שלי.‬
‫אנשי החוק היו איתי. הם אמרו,‬ ‫"אסור לך לדבר על ההתעללות המינית.‬
‫"זה יגרום לו להיסגר."‬
‫כשהגענו לכלא…‬
‫צריך לעבור ליד מגדל שמירה פנימי,‬
‫ודרך סדרה של דלתות נעולות.‬
‫נכנסתי פנימה עם שני חוקרים, גבר ואישה.‬
‫אתם יודעים, הוא שברירי. הוא בכיסא גלגלים.‬
‫והוא ממש בכה.‬ ‫הוא היה כל כך מאושר לראות אותי.‬
‫הוא שמח כל כך לראות את הילדה שלו.‬
‫הוא היה במרחק של כמטר ממני, מאחורי שולחן.‬
‫הייתי שם במשך שעתיים או שלוש‬
‫ושאלתי אותו שאלות על כל מה שקורה.‬
‫אמרתי, "יש סדרה של נשים נעדרות.‬
‫"יש מקרים שנראה שאולי אתה ביצעת.‬
‫"הם תואמים לשיטת הפעולה שלך‬ ‫וגם מסגרת הזמן מתאימה."‬
‫והוא אמר, "על מה את מדברת?‬
‫"אנחנו לא יכולים פשוט להעלות זיכרונות?‬ ‫פשוט להיות אבא ובת? פשוט להיזכר בדברים?"‬
‫אמרתי לו, "אבא, לא באתי בשביל זה".‬
‫הוא התחמק מדברים, אמר שהוא שוכח דברים,‬
‫אבל הזיכרון שלו חד מאוד.‬
‫הוא הכחיש הכול.‬
‫הוא חף מפשע.‬
‫הוא ממש קדוש, פרט לכל שאר הדברים שעשה.‬
‫הוא אמר, "את יודעת,‬ ‫היו רק עשרת המקרים האלה".‬
‫ואז הוא פשוט התהפך.‬
‫הוא כעס על החקירה.‬
‫הוא כעס על התקשורת.‬ ‫הוא חשב שהכול כבר מאחוריו.‬
‫הוא פשוט כעס.‬
‫לא הייתי צריכה לעשות את זה,‬ ‫אבל בסוף שאלתי את אבא שלי‬
‫לגבי הרשומות ביומנו.‬
‫אמרתי, "אבא, מה המשמעות‬ ‫של קרי/משחק/בונדג'?"‬
‫ואבא שלי אמר, "זאת הייתה‬ ‫רק פנטזיה. מעולם לא נגעתי במשפחה".‬
‫הוא אמר, "עכשיו את רק ממציאה‬ ‫דברים בקשר אליי, כדי להתפרסם".‬
‫והטראומה שלי חזרה.‬
‫הכול סגר עליי.‬ ‫לא יכולתי לראות. לא יכולתי לחשוב.‬
‫אז חשבתי, "עד כאן. סיימתי. לא אכפת לי",‬ ‫ואז הייתה התפרצות של 45 שנים של זעם,‬
‫וכל שאר הדברים, כלפי אבא שלי.‬
‫סטיתי מהתוכנית לגמרי‬
‫ופשוט צעקתי עליו‬ ‫על כל דבר, על הרצח של גברת הדג',‬
‫על מחטי האורן, על זה שהייתי בת שש‬
‫והוא שם אותי בחלק האחורי של האולדסמוביל,‬ ‫שבו שם את גופתה של גברת דייוויס אחר כך.‬
‫פשוט צעקתי עליו‬ ‫בגלל כל הדברים שהצטברו בתוכי.‬
‫זה היה כדור ענק של טראומה‬ ‫ואני פשוט הטחתי אותו בו.‬
‫זה היה כאילו שאני‬ ‫בבית שלי שוב והאיש ההוא מגיע הביתה,‬
‫נכנס מבעד לדלת, ולא ידעת מי נכנס.‬
‫האם אבא מגיע הביתה?‬ ‫האם האיש הכועס מגיע הביתה?‬
‫הייתי נסערת והוא אמר,‬ ‫"קרי, את גרמת את זה לעצמך".‬
‫והוא ממש עשה לי גזלייטינג ומניפולציה,‬
‫שיקר לי, במרחק מטר וחצי ממני.‬
‫זה היה כאילו שאני לא מדברת‬ ‫עם אבא שלי בכלל, אלא עם יצור תת-אנושי.‬
‫אז למרות שכולם אמרו שהוא פסיכופת,‬
‫ונרקיסיסט, ושהם לא רוצים להיות בחברתו,‬
‫עדיין מצאתי בו אנושיות,‬ ‫אבל לפתע כבר לא יכולתי למצוא אותה.‬
‫אני לא רוצה להתקרב אל האדם הזה שוב לעולם.‬
‫זה לא אבא שלי. אני לא יודעת מי זה.‬
‫אני אתאבל על הזיכרונות האלה,‬ ‫על הילדה הזאת, ועל המשפחה הזאת.‬
‫איבדתי את כל זה.‬
‫אבל פשוט לא רציתי להמשיך לתת לו משהו ממני,‬
‫וממש לא רציתי שום דבר מכל זה בחיי.‬
‫התחלתי ליצור מרחק ביני לבין…‬
‫הרוע הזה, שהיה קיים באבא שלי.‬
‫זו הייתה החלטה‬ ‫להפריד את עצמי, אתם יודעים, מהרוע.‬
‫כמה שנים חלפו מאז?‬
‫כמה? מאז התיכון.‬ ‫-עשרים…‬
‫- ריטה שפילד -‬
‫שנת 96'?‬ ‫-קשה לי לחשב.‬
‫גם לי.‬
‫- אנדריאה רוג'רס -‬
‫כן, אני זוכרת שחלפו 25…‬ ‫-27.‬
‫לא נכון!‬
‫עשרים ושבע מאז התיכון‬ ‫ו-26 מאז שהתחלנו את הקולג'.‬
‫כן, זה רע. זה ממש רע.‬
‫כי מוסיפה את זה‬ ‫לגילך דאז, וחושבת, "לא נכון".‬
‫לא הגעת לכנס המחזור.‬
‫אלוהים, אני לא הולכת‬ ‫לכנסי מחזור. את רצינית?‬
‫יגידו לי שם, "איך היה‬ ‫לגדול איתו? את נראית כמוהו".‬
‫אתן מכירות את אימא שלי. אני נראית כמותה.‬ ‫-כן. זה נכון, לדעתי.‬
‫איש לא יודע איך אימא שלי נראית,‬ ‫אז אני אומרת, "אני נראית כמותה".‬
‫כל מי שהכיר אותי‬
‫לפני שאבא נעצר, מכיר אותי כקרי‬ ‫ומכיר את המשפחה שלי באופן הזה.‬
‫כן? והם מכבדים את זה.‬
‫אני מכירה את אנדריאה מאז שהייתי בגן.‬
‫את ריטה אני מכירה מאז חטיבת הביניים.‬
‫והן עדיין רואות בי את מי שאני.‬
‫לפני כמה ימים דיברתי עם בעלי ואמרתי,‬
‫"בסיכומו של דבר, מה שאני מאחלת לקרי‬
‫"הוא שתמצאי שלווה,‬
‫"אבל תוכלי לחיות את חייך‬ ‫ללא העננה השחורה הזאת."‬
‫זה מגיע לך.‬ ‫-באמת.‬
‫לגמרי מגיע לך.‬
‫אני יודעת.‬
‫למדתי להציב גבולות. למדתי לדבר.‬
‫הפכתי לדמות ציבורית‬ ‫שמדברת בשמם של קורבנות פשע,‬
‫קורבנות טראומה ושורדים ו…‬
‫- קריים-קון, נאשוויל -‬
‫ואני עוזרת לא רק לאנשים‬ ‫שעברו מה שאני עברתי,‬
‫אלא למשפחות כמו שלי ו…‬
‫- בתו של רוצח ה-BTK מדברת על המעצר -‬
‫קורבנות אחרים.‬
‫אני פשוט אמשיך לנסות להשתמש בקולי כדי לדבר‬
‫בשמן של משפחות אחרות, כשיהיה בכך צורך.‬
‫כל כותרת בעשר השנים האחרונות הייתה,‬
‫"בתו של BTK".‬
‫כותרת אחת הייתה נכונה: "קרי רוסון,‬ ‫בתו של דניס ראדר, רוצח ה-BTK".‬
‫אני רוצה שיזהו אותי כקרי רוסון.‬
‫אני מניחה שזוהי זהותי בעיני רוב האנשים,‬
‫אבל אני הרבה יותר מכך.‬
‫כלבה טובה.‬
‫אני אם, אז אני מבלה‬ ‫עם ילדיי, ואנחנו הולכים לחוף הים.‬
‫אני אוהבת לקרוא ולצפות בטלוויזיה ו…‬
‫כמו כולם,‬
‫ופשוט להתרגע. אני בן אדם נורמלי.‬
‫וברוב הימים אני בכלל‬ ‫לא חושבת על זהותו של אבי.‬
‫אני לא חושבת עליו.‬
‫קדימה, בואי נלך לשתות. כלבה טובה.‬
‫אני פשוט אני.‬
‫- נכון לעכשיו לא הוגשו‬ ‫נגד דניס ראדר אישומים חדשים ברצח. -‬
‫- יוצרי הסרט פנו‬ ‫אל משפחותיהם של קורבנותיו של ראדר -‬
‫- ואל השורדים ממתקפותיו. -‬
‫- הם בחרו לא להשתתף בסרט הזה. -‬
‫- אם אתם או אחרים שאתם מכירים‬ ‫נפלתם קורבן להתעללות מינית, -‬
‫- מידע ומשאבים זמינים בעבורכם‬ ‫ב-WWW.WANNATALKABOUTIT.COM -‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬