Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Februari 2005… Den dagen glömmer jag aldrig.
Jag var 26, och jag var så trött på all snö och is i Michigan.
Jag jobbade som vikarie
och ville inte köra i snön, så jag hade stannat hemma.
Vid lunchtid började jag vakna, och genom persiennerna såg jag
en skum bil bakom lägenheten, och den bara stod där.
Plötsligt knackade det på dörren.
Pappa hade alltid sagt:
"Akta dig för främlingar. Låt dem bevisa vilka de är."
Så jag gläntade på dörren och tänkte att jag kanske kunde hejda honom.
Han sa: "Jag har lite frågor." Så jag tänkte: "Vad är det här?"
"Känner du till BTK?" frågade han.
En individ som har ett okontrollerbart begär att döda.
Allmänheten är chockad över gripandet av den misstänkte så kallade BTK-mördaren.
BTK GRIPEN - MÖRDAREN ERKÄNNER
BTK – bind, tortera och döda.
Sedan säger han: "Det är din pappa som är BKT."
-Dennis Rader. -Dennis Rader.
Dennis L. Rader.
Femtionioårige Rader är gift och har två barn.
Han var aktiv medlem i sin kyrka, scoutledare,
och jobbade i Park City som regelefterlevnadsansvarig.
En till synes normal far anklagas för att ha mördat
minst tio personer de senaste tre decennierna.
Enligt polisen i Wichita i Kansas härjade Dennis Rader under flera år
bland sina vänner och grannar.
Han gjorde allt som alla andra pappor gjorde.
En sexuell sadist.
Spänningen låg i att döda.
Föreställ dig att få veta att ens far är en av de ondaste människorna på jorden.
Jag vet inte vem min far är, vad han dolde…
Använde han min familj bara för att inte bli upptäckt?
Det är svårt att veta vem jag är om varenda stund i mitt liv var en lögn.
För ett år sedan hade jag kunnat svära på att han bara hade mördat tio personer.
Ända från början hade jag fått höra av FBI och utredarna:
"Det var bara tio stycken."
EN NÄRMARE TITT PÅ MÖRDAREN
Fallet med BTK-mördaren har tagit en oväntad vändning.
I morse meddelade myndigheterna att den ökände BTK-mördaren
som terroriserade folk i Kansas under 1970-talet
kan ha legat bakom två andra olösta fall i andra delstater.
Och jag tänkte: "Vad är det här?"
Och så plötsligt ringde polisen för att prata med mig.
Jag känner honom nog bättre än någon annan i hela världen.
Utredarna har all kunskap och alla bevis,
men jag är den enda som verkligen förstår honom.
Om min far har mördat fler är det viktigt att få veta det,
för det skulle ge svar åt alla anhöriga som undrar.
De förtjänar att få svar, och sanningen är sanningen.
Samtidigt har mitt liv också ett värde,
och hur mycket ska jag offra,
och hur mycket trauma ska jag utsätta mig för
för att hjälpa dem?
Min far greps 2005, när jag var 26.
Alla från Oprah till Larry King och Diane Sawyer ville intervjua oss,
men min familj sa nej. Vi tackade nej till allt.
Utåt var allt normalt.
Jag lagade mat, tog hand om barn, var hemmamamma och kyrkoledare.
Så jag verkade välanpassad.
Men inombords höll jag på att dö. Folk visste bara inte vad jag dolde.
Under nästan tio år efter hans gripande led jag
för att jag trodde att jag inte fick tala.
Mentaliteten i Mellanvästern är att man aldrig vädrar sin smutstvätt.
Man håller den för sig själv. Utåt ska man se prydlig ut.
Och så en dag i september 2014,
precis vid läggdags, sa Darian, min dåvarande make:
"Stephen King var med på tv imorse och pratade om dina föräldrar.
Han hade skrivit en novell och en film som hette Ett bra äktenskap."
Berätta om det här.
Dennis Rader, mannen som var som en slags…
Han var prototypen för personen i min berättelse,
och han mördade tio personer.
Två av dem var barn.
Han hade ett långt äktenskap och två egna barn.
Och när han hade gripits sa hans fru
att hon aldrig hade anat det.
Jag sitter upp och börjar gråta.
Jag kliver upp och börjar vanka av och an och är jätteupprörd.
Jag är även arg på min man och på Stephen King och
önskar att det inte var sant.
Jag hade varit tyst så länge om saker jag behövde få ut.
BTK:S DOTTER: STEPHEN KING UTNYTTJAR MIN FARS OFFER
I första intervjun satt jag och pratade i 40 minuter
om vem jag var, vem min pappa var,
min mamma, mitt liv som gift, hur de senaste tio åren hade varit.
Och redan samma kväll var jag med i rubrikerna,
och nästa dag i utländska nyheter.
Tack för att du är med i programmet.
Tack själv.
När FBI-agenten berättade tog jag stöd mot väggen.
Allt jag värderade var borta.
Det plågade mig enormt att inte prata om det.
Det kändes inte som någon stor grej, så jag tänkte inte på vad jag sa.
Jag gjorde många upprörda med orden jag vräkte ur mig.
Och jag var liksom bara arg på
att han hade använt mina föräldrar som inspiration.
Jag kommer alltid att älska min pappa.
Men jag hade aldrig tagit reda på exakt vilka brott han hade begått.
Jag gick i terapi, och det blev väldigt rörigt.
Använde han min familj för att smälta in?
Älskade han oss på riktigt, eller utnyttjade han oss bara?
Så jag började kolla upp allt i mitt eget och min pappas liv
så att jag kunde prata om det.
Det var en enda stor röra.
1974 dödade min far fyra personer i en familj på sju medlemmar.
Några månader tidigare hade han blivit uppsagd från Cessna,
där han hade stortrivts, så hösten -73 när han fick sparken blev han deprimerad,
lynnig och uttråkad, och han sa: "Sysslolösa händer är djävulens verktyg."
Så han fick en massa dumma idéer och började förverkliga dem.
1974 var jag divisionsbefäl på Wichitapolisen.
Vår polischef hade gått i pension, och man sökte efter en ersättare.
Så jag tänkte…
FÖRE DETTA POLISCHEF
"Jag kan ju alltid ansöka."
WICHITAPOLIS TAR ÖVER SOM POLISCHEF
Det var 110 sökande eller något, och jag fick jobbet.
Wichita var en väldigt lugn stad.
Folk levde sina liv.
Och på den tiden…
FÖRE DETTA JOURNALIST
…låste man inte dörren där.
Det var bara ett stillsamt, underbart ställe att bo på.
När jag tillträdde som polischef
fick jag ta över ett antal oavslutade utredningar.
När jag blev polischef trodde jag aldrig att jag skulle få jaga en seriemördare.
Joseph Otero, hans fru Julie och deras barn Josephine
och Joseph II påträffades döda i sitt hem i East Wichita.
1974 var jag fotojournalist på Kake Television,
och jag blev skickad till ett hus.
Det hade skett ett mord där, men vi visste inga detaljer.
Det var ingen där som pratade.
Poliserna var som förstummade.
Den äldre pojken Charlie kom hem och möttes av en fruktansvärd syn.
Han föräldrar, hans bror och hans syster låg mördade,
och han blev helt utom sig.
Han försökte lösgöra dem. Sedan sprang han över till grannen.
Det hade varit traumatiskt för vem som helst.
Det är ett bisarrt fall för att vara här.
Det är det värsta jag har sett under mina 30 år på mordroteln,
och vi tänker inte ge upp.
Det var ett sådant fasansfullt dåd.
Hur kan någon döda ett barn?
POLISEN FÖRBRYLLAD
Sådant hände inte här.
Jag fick detaljerna om Otero-fallet av ledningsstaben för utredningar.
På grund av brottets natur var teorin
att det rörde sig om någon hämnd eller kanske något knarkrelaterat.
Men samtidigt tittade andra på den sexuella aspekten.
Det är ju inte bara en eller två utredare.
Det är flera stycken, och de följer olika teorier
för att försöka klara upp brottet.
Det är deprimerande att se Wichita förfalla på vissa ställen.
Det har ju alltid varit förfallet på sina håll, men det är så trist.
Det är inte kul att åka till Wichita. Stressnivån skjuter i höjden.
Någonting påminner mig om det, och direkt känner jag ångesten.
Jag hade glömt att jag brukade vandra, cykla
och vandra längs det här diket med pappa.
Pappa lärde mig att ta småvägarna istället för motorvägen.
Han hade faktiskt mer tålamod och överseende än min mamma.
Mamma fick lätt panik.
Han var rolig att vara med.
Han lät en busa och göra vad man ville. Han brydde sig inte.
Här är Kristna lutherska kyrkan vid 53rd och Hillside.
Mamma och pappa träffades i kyrkan i augusti 1970.
Det var kärlek vid första ögonkastet, och nio månader senare gifte de sig.
Mina tidigaste minnen var när jag var runt tre.
Vi bodde i ett hus med tre sovrum och en stor trädgård.
Pappa byggde en stor trädkoja åt oss.
Vi brukade sova i trädkojan.
Han lärde mig trädgårdsarbete och hur man planterade blommor.
När vi byggde trädkojan åkte vi och köpte material varje lördag.
Pappa behandlade mig som en pojkflicka och lät mig göra allting han själv gjorde.
Så fort jag kunde gå var jag där med honom.
Kerri och jag är jämngamla, så vi gick i skolan tillsammans.
Hon var från samma område,
så vi firade halloween ihop…
KERRIS BARNDOMSVÄN
…vi gjorde allt.
Det var en väldigt liten ort, så man kände alla.
Familjen Rader var som alla andra familjer.
Han gjorde samma saker som andra pappor.
Vi kallade honom "Park Citys hundfångare".
Vi har spårat dem. Hundarna är lite revirlystna och aggressiva,
och vi har försökt samla ihop dem tillsammans med de som sa var fåren dog.
Förutom att fånga hundar såg han till att folks gräsmattor var välskötta och så.
När någon fick böter skämtade vi alltid: "Nu är Dennis i farten med linjalen igen."
På utsidan såg min pappa ut som en skötsam, snäll person.
Men ibland kunde han reagera på något och förändras tvärt.
Det kunde vara farligt.
Som barn visste man:
"Bäst jag ställer undan skorna, annars kommer jag att få skäll."
Så man satt inte på pappas plats, och hans lunch skulle serveras först.
Man lät honom välja aktiviteter, vilka filmer man skulle se…
Det handlade om kontroll.
Och nu inser man vad min far är för en person, vad han dolde…
Wichita Eagle var en dagstidning.
Vi hade runt 125 personer på redaktionen…
FÖRE DETTA JOURNALIST
…inklusive fotojournalister,
sport- och ekonomijournalister.
Nästan alla varianter.
Det var spännande.
POLISEN SÖKER MORDMISSTÄNKT
Familjen Otero talades det om länge,
för tidigare hade man aldrig haft fyra mordoffer, inklusive barn.
FÅ LEDTRÅDAR
Jag bör påpeka att det är mycket som inte blev känt förrän senare.
ALLA VAR BUNDNA NÄR DE DOG
Polisen sa att det var bestialiskt eller att någon blev bunden.
Men det är så mycket som var okänt.
Vi visste att det var hemskt, men inte hur hemskt.
Vissa saker i utredningen var vi tvungna att hålla hemliga.
Vi ville alltså inte avslöja vissa detaljer.
Och så i oktober -74 grep polisen bröderna Sebring.
De var pedofiler.
När de blev intagna erkände de att de hade dödat familjen Otero.
BRÖDERNA HAR MISSTÄNKT KÄNNEDOM
Det var stora nyheter.
Och det väckte uppmärksamhet hos nyhetsmedia.
Det föranledde brevet.
OTERO-FALLET
Wichita Eagle får ett brev.
Någon hade skrivit:
"De tre personerna ni grep är oskyldiga, för det var faktiskt jag som gjorde det."
Detaljerna i brevet
visade tydligt att det var personen som hade skrivit det som begick brottet.
Han ville skapa sig en identitet.
LYCKA TILL MED JAKTEN
I brevet stod det, och jag citerar:
"Jag skriver det här
för skattebetalarnas skull, men även för att spara er tid.
Killarna ni har häktat vet ingenting. Det var jag som gjorde det."
Sedan börjar han skriva om sina offer.
"Fjättring: Bind händer med persiennsnöre.
Fötter, under och ovanför knän samt midja med tvättlina.
Alla i samma längd.
Död: strypning".
Polisen måste ha fått rysningar, för de har bilder på alltihop.
Han beskriver det helt korrekt.
Han avslutade med ett PS.
"PS. Då sexbrottslingar inte ändrar eller kan ändra på sitt tillvägagångssätt
ändrar inte jag på mitt.
Mina kodord är… Bind dem, tortera dem, döda dem,
BTK. Han är i farten igen, ska ni se.
Det kommer att synas på nästa offer."
Det här rör sig inte om en "normal" brottsling.
Det här är en pervers, sjuk person.
Och förutsatt att personen lever kommer hen sannolikt att döda igen.
Vi hade profilerare från FBI som gav oss information.
Och till oss sa de:
"Dödar han ingen här är han ute och dödar någon annanstans."
Så vi skickade ett meddelande till andra polismyndigheter,
och vi sände ut poliser till olika ställen
för att se om det var någon som härjade på andra ställen.
Och det där lyckades aldrig.
Vår slutsats var att anledningen till att vi inte kunde hitta personen var
att han var en av oss.
Nu hade vi någon från orten som vi var tvungna att identifiera.
Shirley Vian var ensamstående mamma.
Hon hade tre barn.
Hon var sjukskriven och mådde inte bra.
Så Shirley hade skickat sin sexårige son till affären.
Och på vägen hem stötte han på en man med portfölj,
och så började de prata.
Och till följd av det mötet släpptes mannen in i huset.
Inkräktaren låser in de tre barnen i badrummet.
De inser att han håller på att göra någonting hemskt med deras mor.
På grund av det tar de sig ut genom badrumsfönstret
för att ropa på hjälp.
När angriparen springer ut går barnen in igen
och hittar sin mamma död på sängen.
När det här fallet kom in sa utredarna till mig att de
efter att ha sett brottsplatsen trodde att det kunde hänga ihop med Otero-fallet
på grund av hur brottsplatsen såg ut.
Tjugosexåriga Shirley Vian hittades
med en plastpåse över huvudet och en sladd runt halsen.
Hennes barn, som var inlåsta, berättade för polisen
att angriparen var en mörkhårig man i 30- eller 40-årsåldern.
Då beslöt man att inte sätta något samband mellan fallen
förrän det kunde fastställas.
Det har skett ett mord…vid South Pershing.
Nancy Fox.
…South Pershing?
Det stämmer.
KVINNA HITTAD MÖRDAD
Tjugofemåriga Nancy Jo Fox hittades död i sin lägenhet på Pershing Street,
bunden och strypt.
Mordet anmäldes av en man i en telefonkiosk.
Polisen spekulerar att uppringaren var mördaren.
Om ni känner igen rösten, ring 268-4156.
I fallet med Nancy Fox hade telefonledningen skurits av,
precis som i Otero-fallet.
Med tanke på de bevis vi hade ansåg vi
att morden på familjen Otero, Shirley Vian och Nancy Fox
hade utförts av samma individ.
I och med det handlade utredningen…
…om en seriemördare.
Den 10 februari 1978
ringde Larry Hatteberg och bad mig att komma över
och titta på ett brev de hade fått på Kake TV.
Receptionisten som sorterade vår post
hittade brevet från BTK.
Så hon gick in på redaktionen och gav det till mig.
Jag öppnade det, tittade på det och tänkte: "Åh, herregud".
Så vi går till polischefen och berättar om brevet.
"Här är brevet. I gengäld skulle vi vilja att du medverkar i vår nyhetssändning."
Jag trodde att han skulle avböja.
Sedan kallade han in kriminalchefen, och de samtalade i 20 minuter.
Och när de kommer ut säger han:
"Okej, jag ställer upp i er nyhetssändning."
Med oss har vi polischef Richard LaMunyon.
Jag har lite frågor.
Hur kan du vara säker på att brevet kom från BTK?
Den enda som skulle kunna ha tillgång
till de uppgifter som fanns i brevet
är mördaren själv.
BTK inledde dagens brev med en fråga:
"Hur många måste jag döda innan jag får ett smeknamn
eller lite riksuppmärksamhet?"
BTK påstår sig ha strypt ihjäl sju kvinnor.
I brevet stod en lista över offren. Som nummer fem hade han skrivit:
"Gissa motivet och offret."
Det här var första gången någon utanför polisen
fick veta att det fanns ett samband
mellan Otero-morden, Vian-mordet, Fox-morden
och ett sjunde mord på ett oidentifierat offer.
Vi hade en skyldighet mot samhället att reda ut vem det senaste offret var.
Om vi kunde få honom att fortsätta kommunicera
kunde vi förhoppningsvis samla in tillräckligt med bevis
för att få reda på vem det var.
Jag tyckte att Richard LaMunyon var den bästa polischefen Wichita hade haft.
Richard LaMunyon var en sådan där polischef som
aldrig gav upp när han hade gett sig tusan på att hitta en brottsling.
Han var som en hund som hade fått vittring,
och han vägrade att låta någonting distrahera honom.
Polischef LaMunyon har pratat med utredare under förmiddagen.
Polisen har många tips att följa upp, men inga kritiska framsteg har gjorts.
Ihop med en grupp experter
kommer LaMunyon ikväll att titta närmare på bevisen.
I brevet påstod BTK att han hade mördat sju personer,
men ett av offren omnämndes inte.
Det finns många olösta mordfall,
och polisen är inte säker på vem BTK:s sjunde offer var.
Många inom polisen tror dock att det var Kathryn Bright.
I april 1974 blev en man vid namn Kevin Bright skjuten i huvudet,
och han sprang ut och skrek att det var en man i hans hus
som hade skjutit honom, att hans syster Kathryn var där
och att mannen var där för att råna dem.
Kathryns bror Kevin hade bevittnat en del av mordet
och kunde i någon mån berätta för polisen vad som hade hänt.
Vi fann Kathryn Bright knivhuggen i sitt hem.
Kathryn studerade på Wichita State University.
I vanliga fall var hon ensam.
Men här kom hon hem tillsammans med sin bror Kevin, mitt på dagen.
Och angriparen var redan inne i huset och väntade på henne.
Enligt vad Kevin berättade
riktade personen ett vapen mot Kevin när de kom in
och sa åt honom att binda sin syster Kathryn.
Det gjorde han, och därefter togs Kevin till ett annat rum.
Sedan satte han en nylonstrumpa mot Kevins hals, och ett slagsmål bröt ut.
Då blev Kevin skjuten.
Han föll ihop och spelade död.
'JAG KÄMPADE EMOT NÄR JAG FICK ANDNÖD'
Kevin fördes till sjukhus med huvudskador.
Tillsammans med honom försökte vi identifiera gärningsmannen.
Kevins beskrivning var rätt ospecifik: en vit man, kanske i 30-årsåldern,
normalbyggd, 80 kilo.
Det var inte mycket att gå på.
KNIVHUGGEN, SKJUTEN AV INKRÄKTARE
Det var först när BTK tog på sig skulden
som folk verkligen begärde att man skulle göra något.
Och känslan att han var kvar
och fortfarande jobbade och kanske bodde i huset intill…
Vilket han också gjorde.
Den här gatan är i hemskt skick.
Där bodde min bästa vän.
Där satt jag barnvakt. På andra sidan bodde min barnvakt. Här är det.
Här växte jag upp.
De rev det så att det inte skulle tas isär och säljas på eBay bit för bit.
Det var mycket som hände efter att jag hade gått ut i media,
och Wichita blev liksom fientligt territorium.
Första gången jag återvände var 2015.
Jag hade inte varit på min gård på tio år.
Å ena sidan har jag miljoner minnen om vad jag gjorde i det och det trädet.
Här brukade pappa och jag pula i trädgården.
Han hade alla möjliga grönsaker, och här var det en blomrabatt.
Allting ända hit var trädgård.
Sedan gick det en stig upp här.
Här gick det en gångstig.
Och här planterade pappa vindruvor, tokigt nog. De var äckliga och sura.
Några av vinrankorna ser ut att vara kvar.
Vindruvorna var en av hans galnare idéer.
Tar hon bilder?
-Tar hon bilder? -Nej, det gör hon inte.
Det är jobbigt att vara där, för det tar mig tillbaka.
Även om allt var okej på min gård
så är man där det inte var så bra alla gånger, där pappa var.
Jag kan fortfarande prata i detalj om vad min pappa har gjort.
Vi vet vad han har gjort.
Men att faktiskt tro på det… Det går bara inte in.
"Pappa är BTK…
Va?"
Det har fortfarande inte sjunkit in.
Det är en till sak. Folk säger: "Vänta lite.
Varför säger hon i ena ögonblicket att hon är ett offer och är upprörd,
och i nästa säger hon att livet var underbart?"
Och jag tänker: "För det var så mitt liv var."
Det var mestadels bra, fast med dåliga inslag.
Och vi förstod bara inte att det fanns
ett helt isberg inunder som var dåligt.
Det är ju helt övergivet. "Vad hände med min familj?"
Staketet är ruttet och förfallet.
Varför står det ens kvar? Det är bara ruttet och äckligt.
Vår familj imploderade. Det tog tid.
Men…traumat efter min far fick oss att implodera,
och nu sitter vi här.
Ni har ingen respekt för folks privatliv.
Hon bor inte kvar här.
Hon behöver inte utstå det här varenda dag, förstår ni det?
Kerri Rawson fick ett jobb som hon aldrig hade sökt.
Så fort folk inser att BTK var hennes far
blir hon BTK:s dotter.
Hur blir man kvitt det?
Jag har hållit allt om min far, mitt liv och traumat hemligt,
för vissa kan inte låta bli att behandla en fruktansvärt
när man är en seriemördares barn.
"Vad var det du dolde? Hur kunde det undgå dig?
Varför avslöjade du honom inte?"
Jag väntade på att någon skulle ge mig en chans att hjälpa till eller prata.
Osage County har bett mig att bistå dem i utredningen.
Jag har inte valt det här.
Det är bara min lott i livet.
Sedan får man välja vad man gör av det.
-Är du redo att gå igenom det? -Alltid, aldrig.
En sak jag tror kan ge oss lite svar är…
OSAGE COUNTY SHERIFFMYNDIGHET
…om du får titta på det här och se vad du minns.
Det kan ge oss en klarare bild av var din pappa kan ha varit
eller var han inte var aktiv så vitt du känner till.
Mellan 1974 och 1979
dök det upp några brev som BTK hade skickat…
…till tidningen, polisen, nyhetsstationer.
Konstiga brev, dikter.
Någon som påstod sig ha mördat sju personer.
Det här hände innan jag föddes eller när jag var väldigt liten.
Det sista brevet skickades 1979.
Tydligen hade det skickats på min ettårsdag.
Min pappa ställde till med kalas för mig. Sedan gick han ut och skickade brevet.
DET VAR EN PERFEKT PLAN
Det var BTK:s sista brev på länge.
VÅT AV INRE RÄDSLA, MITT INVECKLADE NÖJE
Han sa att hans barn hämmade hans produktivitet som mördare.
Barnen tog upp all tid, sa han. Mig fick han jaga hela tiden.
Här har jag lite bilder från flera olika årtal.
En sak jag gillade att göra var att åka till Grand Canyon med pappa.
Så vi åkte dit -86, bara till kanten.
Och -95 var vi där en vecka.
Det snöade och var kallt, så jag sov bredvid pappa i tältet.
Det var skönt, för han var varm.
Vi åkte på härliga familjesemestrar.
Vi campade och vandrade mycket, och i Kansas fiskade vi mycket.
Vi vandrade i Colorado, till reservoaren uppe vid Durango.
Vi gjorde dagsvandringar och fiskade forell.
Och så åkte vi runt i Yellowstone och såg Tetonbergen och allt det.
När man tittar på bilderna ser man bara en vanlig familj.
Min far flög under radarn.
Och i 31 år undgick han dem
trots att han var mitt framför näsan på dem.
De sökte inte efter någon som min far, en medelsvensson med familj.
Otero-morden begicks 1974.
Först var det Otero-morden, sedan ett mord till, och ett till,
och så några andra mord. Morden bara anhopade sig.
Och så plötsligt, ingenting.
För 30 år sedan idag kommer 15-årige Charlie Otero hem från skolan
och hittar hela sin familj mördad.
Så börjar den mest ökända olösta seriemordgåtan i Wichitas historia.
Tidningen skrev en artikel 30 år efter Otero-morden,
och så morden efter det. Men sedan hade BTK inte hörts av.
EN MÖRDARES KRÖNIKA
Ingen visste vad som hade hänt. Det fanns många teorier, bland andra
att han satt i fängelse för ett annat brott,
att han hade dött
eller att han hade lämnat landet för att aldrig höras av igen.
När jag började som nyhetsuppläsare här i Wichita 1984 var BTK liksom en…
"Det var någon som kallades BTK.
Han dödade några på 70-talet.
Och nu är han antingen död eller sitter i fängelse."
Och…det var bara en legend.
OLÖSTA MORD FÖRBLIR ETT MYSTERIUM
Det var ingen som pratade om BTK.
Det var därför han blev aktiv igen.
Vi har nyinkomna nyheter på Kake On Your Side.
Seriemördaren som terroriserade Wichita i åratal väcker nya farhågor ikväll.
BTK verkar vara tillbaka i Wichita, säger polisen.
Och sättet han visade sig på
var så…otroligt chockerande.
Till dagstidningen i Wichita skickade han ett körkort
från ett mord som ingen visste att han ens var delaktig i.
I onsdags fick vi ett brev som hade skickats till Kake TV.
Vi utgår från att brevet är…
FÖRE DETTA MORDUTREDARE
…från BTK och har överlämnat det till FBI.
Efter att BTK hade skickat brevet frågade min chef…
KANSAS UTREDNINGSBYRÅ
"Vi har blivit tillfrågade att delta. Vill du det?" Jag sa: "Absolut".
I brevet hävdar BTK att Vicki Wegerle var hans åttonde offer.
Hon hittades strypt i sitt hem i september 1986,
flera år efter BTK:s senaste kända brev.
BREV BINDER SERIEMÖRDARE TILL DÖDSFALL
Brevet innehöll foton tagna på brottsplatsen
där Vicki Wegerle hade mördats.
Hon blev mördad i sitt hem.
Grejen med det mordet är att när ambulanspersonalen kom dit
fördes hon därifrån i ett försök att rädda henne
innan någon från polisen hann ta bilder av brottsplatsen.
Polisen hade inga bilder från brottsplatsen.
Men bilderna som BTK skickade visade tydligt offret i sitt hem,
synbarligen död.
Så vem det här än var visste vi att det var BTK.
BTK DYKER UPP IGEN EFTER 25 ÅR
Tänk hur överförtjust han måste ha blivit över rubriken.
Det var ju hans mål, att få publicitet.
Och det fick han.
EN NY GENERATION UNGA KVINNOR FRUKTAR BTK
Vi var precis lika chockade
som en vanlig person på gatan.
Alla inom media,
och i viss utsträckning poliser, kände liksom: "Va?"
Precis som alla i Wichita
hade Kake-anställda hoppats att BTK var ur världen.
Men nu när BTK är tillbaka väcks gamla rädslor till liv.
Steven Relford var fem år när BTK mördade hans mor,
men kanske ännu värre – han och hans två syskon hörde allt.
Det plågar mig än.
SHIRLEY VIANS SON
Hur då?
Det är jag som öppnar dörren.
Och släpper in honom.
Det glömmer man aldrig.
Det var bland det mest chockerande jag sett i min karriär.
Och det värsta var…
…vad skulle han göra härnäst för att få publicitet?
Så fort det nådde media började telefonen ringa stup i ett.
Det strömmade in e-post.
Det kom in tips.
Folk hade idéer om vem BTK kunde vara
och tips om allt möjligt.
Och det går inte att följa upp vartenda tips.
Men tänk om man struntar i någonting avgörande?
Det är väldigt svårt.
Vi fick ett väldigt misstänkt brev.
FÖRE DETTA NYHETSCHEF
Från en Thomas B. King, står det.
Det andra meddelandet han skickade efter sin återuppståndelse var till Kake.
Det här är Glen Horn.
Och det var "Historien om BTK",
boken han ville skriva om sig själv.
Och så stod det "kapitel ett, kapitel två" och så vidare.
"En seriemördare är född, Gryning, Fetisch, Fantasivärld,
Jakten börjar, BTK:s favoritställen, Pyjamas, ID-tricks, Mord, Kära minnen,
Sista inropet, Skymning, Blir det fler?"
Trettonde kapitlet, "Blir det fler?"
Ingen visste om han var så angelägen om att få publicitet
att han kunde döda igen.
FBI:s beteendeavdelning instruerade oss direkt:
"Er bästa chans att få fast BTK är om han fortsätter kommunicera.
Få honom att känna sig obesvärad när han kommunicerar med er."
Efter det började vi få brev en gång i månaden eller var sjätte vecka.
Förra veckan fick en lokal tv-station tre paket innehållande smycken,
kanske från ett offer.
De låg i UPS-lådan.
UPS-föraren öppnade ett kuvert med bilder och ett meddelande från BTK.
Nu verkade han utmana dem att spåra upp honom
och lockade med ledtrådar vars trovärdighet var oviss.
NU HJÄLPER VI NYHETSMEDIA
Vi visste att han bevakade oss,
för han skrev saker som tydde på att han bevakade oss varje kväll.
Jag nämnde på kvällsnyheterna att både Jeff och jag var förkylda.
Vi har fått snuva eller något.
Två dagar senare får vi ett brev där det står:
"Hoppas att Susans och Jeffs snuva går över."
Jag får fortfarande…
…samma…
…totala känsla av rädsla i kroppen när jag pratar om det.
Det här är en av de svåraste utredningarna jag någonsin har jobbat på.
Det vore intressant att få prata med personen som gör det här.
Det här är ett vykort, inte ett brev.
Det står…
-"Mellan 6…" -"69th".
"69th North och 77th North på Seneca.
Innehåll: Post Toasties-paket,
PJ Lilla Mex och Dockan.
Låt mig veta om ni eller Wichitapolisen får det här."
I det här brevet ger han polisen en ny ledtråd:
"I det och det hörnet står det ett paket Post Toasties."
Så vi skickade ut en reporter och en fotograf.
Långt ute på en småväg under en skylt var det.
Och vi filmade en massa.
Kort senare är Ken Landwehr och Kelly Otis från polisen där,
och utredare tillbringar timmar på platsen.
Vi har ombetts att inte avslöja platsen innan polisundersökningen är klar.
Polisen hämtade flingpaketet. Det var de som öppnade det.
Och inuti låg det en barbiedocka…
…med en hängsnara runt halsen.
Genom flingpaketet uttryckte han en vilja att kommunicera med oss via disketter.
Men han var orolig att det skulle hjälpa oss att spåra upp honom.
Så han frågade: "Kommer det att avslöja mig?"
Intressant nog tillade han: "Var ärliga."
Sedan instruerade han oss att svara genom att skriva i tidningen:
"Rex, det ordnar sig."
Kenny Landwehr lade ut annonsen, och så fick vi en diskett av honom.
Metadatan visade att den hade använts
på biblioteket i Park City, Kristna lutherska kyrkan…
Och så innehöll den användarnamnet "Dennis".
Snabbt avslöjade en kontroll av de två nämnda ställena
att en person vid namn Dennis Rader
var församlingsledare i Kristna lutherska kyrkan.
IT-personalen på polisen i Wichita blev jätteglad.
Och till slut fick de tag i en adress i Park City, precis utanför Wichita.
Jag tänkte direkt: "Nu griper vi honom."
Men Kenny ville försäkra sig om att det verkligen var BTK
genom ett dna-prov.
Jag såg att hans dotter hade gått på Kansas State University,
och som före detta KSU-student visste jag att om man går där
och har någon slags krämpa vänder man sig till hälsocentret.
Så jag åkte dit för att se om de hade något.
Tydligen hade hon lämnat ett cellprov när hon gick där.
De gav cellprovet till mig, och jag lät dna-analysera det.
Och så småningom ringde de.
"Det är BTK:s barn."
Den första jag ringde var Kenny Landwehr.
"Det är han."
"Jaha. Då ses vi imorgon bitti."
Den morgonen började redaktionen snappa upp aktivitet från polisen,
och våra uppdragsgivare sa: "Det är något på gång i Park City.
Vi vet inte vad det är, men någon måste dit."
Cab 6, schackmatt 1-6 här, kom.
Vi visste att Rader jobbade på kommunen och åkte hem och åt lunch varje dag.
Så vi samlades på en väg nära hans hus
och väntade på att han skulle komma hem.
När han körde förbi svängde en polisbil upp bakom,
slog på blåljusen och stoppade honom.
Och jag tänkte:
"Han måste inse att det är kört och vill nog ha ett våldsamt slut."
Och det ville inte jag.
Så jag körde upp bredvid polisbilen och kom fram till Dennis Raders bil
just när han öppnade dörren och började kliva ut.
Jag tog tag i honom, vände honom och tryckte ner honom på marken.
Då sprang flera andra från insatsstyrkan fram.
Vi handfängslar och hjälper honom upp, och jag står där och håller i honom,
och han tittar på mig och säger:
"Kan du hälsa min fru att jag inte kommer hem?
Ni har nog min adress."
Min far greps 2005, och jag var 26.
Hela världen vändes upp och ned för mig och min man.
Vi hade varit gifta i 18 månader och bodde ensamma i Michigan.
FBI intervjuade oss den där första helgen.
Sedan sa de i princip: "Nu får ni klara er själva."
Jag var extremt arg över dna-provet och kände mig kränkt.
Jag skämdes över cellprovet.
Jag var arg på polisen.
Jag var arg på FBI.
Jag var arg på alla.
Våra liv var helt raserade. Jag var bara arg på alla.
Efter gripandet fick jag i uppdrag att genomföra husrannsakan
mot bostaden där Dennis Rader bodde med sin fru.
Det första jag såg när jag gick in var bilder på väggen ovanför soffan
av honom och hans familj på olika collegeevenemang.
Fotbollsmatcher och allt möjligt,
och jag tänkte: "Wow".
De saker vi hittade i huset skapade bara fler frågor för mig.
Till exempel, när man går in genom ytterdörren är det en garderob.
Men på hyllan ovanför jackorna låg det ett mördar-kit.
Det var en liten väska med rep, en snusnäsduk,
handbojor och en 32-kalibrig pistol.
I skjulet fanns det en del intressant. Några troféer, smycken,
saker som hade haft hudkontakt. Kläder, speciellt underkläder.
Han hade behållit allt.
Saker han helt klart kunde ha använt när han torterade några av sina offer.
Som utredare tyckte jag att det var obehagligt.
Jag tänkte: "Det här ger oss en riktig inblick i hans psyke."
Det här är platsen som lockar hundratals nyfikna människor.
Park City är en liten ort där alla känner alla.
Det trodde de i alla fall.
Jag pratade med hans fru, och hon vägrade acceptera det.
Hon var jättetrevlig. Hon skrek inte. Hon sa bara: "Ni har tagit fel person."
Och medan vi pratade med henne ringde Kerri.
Vi fick inte tag på mamma förrän senare den dagen.
Hon var skärrad, precis som jag. Vi kunde bara inte få ihop det.
Hon sa till Kerri: "Du känner din far. Du vet att det här är ett hemskt misstag.
Han är ingen mördare. Det här är inte han."
Jag orkade knappt gå vidare.
Man är två människor
som lever tillsammans, samspelar och delar en massa olika saker.
Tror jag att hon visste något?
Nej.
Det närmsta hon någonsin kom
var förmodligen när de satt och tittade på tv
och ett av breven lästes upp på en nyhetskanal.
Och efter nyhetsinslaget sa hon:
"Den där BTK skriver likadant som du."
Och han…
Han sa inget,
men mitt distinkta intryck var att om hon hade ältat om det…
…hade han dödat henne.
Jag har en fråga, Dennis.
Varför tror du att vi är här?
Jag vet inte.
Eftersom jag är misstänkt har ni säkert något skäl.
-Är du inte nyfiken på vad? -Jo.
Ska vi berätta?
Första intervjun var med Kenny Landwehr och en av beteendevetarna från FBI.
Kenny gick igenom alla obestridliga bevis vi hade mot honom.
-Vet du vad det här är? -En diskett.
Ja.
Det investeras enorma mängder pengar
i IT-forensiker för att bekämpa barnporr.
-Förlåt? Nej. -Barnporr.
Så FBI och lokalpolis
har blivit väldigt duktiga på att titta på folks disketter och spåra dem.
-Intressant. -Så om vi får…
När vi får in något sådant
kan vi gå in och se att den…kom från Kristna lutherska kyrkan.
Sedan kan vi kolla datorerna och se att en Dennis har varit inloggad där.
När dna-provet kom upp visste han att det var kört.
Kenny Landwehr sa till honom: "Vi fick ditt dna genom din dotter."
…dina barn har sökt vård,
och genom att kolla de proverna kan man se att BTK är barnens far.
Det har lett oss till dig.
Och det såg man att det tog luften ur honom.
Han sa: "Berätta vem du är, Dennis."
Säg det bara.
Ni vet väl redan.
-Vad mer… -Berätta vem du är.
-BTK. -Du är BTK.
När han hade yppat det för polisen
började orden välla fram, och han pratade om vartenda brott.
Två brott som vi…
…inte hade kopplat till honom.
Det var projekt "Dogside".
Det var hennes kodnamn.
Jag hade lite tid över på kvällen och dödade henne en fredagskväll.
Nittonde januari 1991.
Dolores D. Davis kidnappas från sitt hem.
Tretton dagar senare hittas hennes kropp under en bro i norra Sedgwick County.
Då band jag henne, och jag tror att hon insåg att det var illa.
Hon sa: "Döda mig inte."
Och så ströp jag henne med strumpbyxorna.
Jag körde dit och dumpade henne…
…under bron.
Januari 1991.
Nu är mamma svårt sjuk och är inlagd med lunginflammation i typ tolv dagar.
Och pappa oroar sig för att han är arbetslös.
Vi har ont om pengar. Han lagar mat.
Hans ägg blev konstiga.
Inte långt efter det mördade han mrs Davis.
Hennes kropp lade han i bagageutrymmet på vår kombi.
Sedan gav han mig den bilen när jag gick i high school.
STUDENT -96
Jag liksom… "Det var inte okej."
Efter att mrs Davis hade legat i den.
Jag ansvarar för utredningen av Marine Hedge-mordet.
Och…
…jag skulle vilja veta varför du drogs till henne?
Som jag förklarade för de andra hade jag alltid en massa "projekt".
Hon var "Projekt Blomma".
Nej, "Projekt Kaka".
När jag var sex försvann vår granne mrs Hedge.
Ett par veckor senare påträffades hon ihjälstrypt.
Det här gjorde jag på en scoututflykt.
Det var en bra ursäkt. Man kunde bara smita iväg.
Jag parkerade vid bowlinghallen.
Jag tog min bowlingväska och köpte en öl.
Sedan kapade jag telefonledningen, bröt upp den här och kröp in här.
Pappas mördar-kit från mordet på Hedge låg i en rödbrun bowlingväska med vit rand.
Pappa bowlade inte. Vi hade bara bowlat ibland.
Varför frågar inte mamma: "Vad gör du med en bowlingväska helt plötsligt?"
Men det sjuka är att efter han hade mördat mrs Hedge,
bar han ut henne i en filt, lade henne i bagageutrymmet på hennes bil…
…och körde henne till Kristna lutherska kyrkan.
Sedan klär han av henne, sätter på henne nya kläder,
och så fotograferar han kroppen i olika bondageredskap.
Du hade bestämt att du skulle köra henne till kyrkan?
Oavsett om hon levde eller var död skulle hon dit.
Tanken var att komma närmare BTK-lyan.
Hemmet, tortyrkammaren.
Det var målet i min fantasivärld.
En söndag när jag var liten minns jag att jag var på vår kyrka och klättrade
i dessa jättehöga, tunna tallar som jag brukade klättra i.
När de senare hittade mrs Hedge låg det långa, konstiga barr vid kroppen.
Och de visste inte var det kom ifrån, för i Kansas växer inte tallar naturligt.
Barret kom från tallarna jag hade klättrat i utanför kyrkan.
Det var uppenbart att han var väldigt stolt över morden.
Han önskade…
Han önskade helt öppet att han hade begått fler.
Han sa: "Hade jag varit en ensamvarg
utan sociala förpliktelser – familj, kyrka, arbete…
Om det inte vore för allt det hade jag mördat många fler."
Riksmedia börjar samlas.
Vi har folk från Good Morning America, CNN, Dateline, Primetime Live.
Alla kommer under dagen att samlas i Wichita,
för det här är en nyhet av nationella proportioner.
Givetvis direktsänds det av alla, och så säger Wichitas polischef…
Kärnpunkten: BTK är häktad.
Ett jubel ljöd ur folksamlingen på presskonferensen.
Och riksmedia frågade sig: "Vilka är det som jublar?"
Men de förstod inte vilken lättnad det var för oss att han hade gripits.
Wichita, dess poliskår och offer känner en lättnad
efter att polisen gripit 59-årige Dennis Rader.
Det känns otroligt, men bra.
FAR TILL NANCY FOX
Så vi slipper alltihop.
Allting får komma fram, och han får vad han förtjänar.
Det var en samlad insats.
Vad tycker du om att han har bott i det här området i alla dessa år?
Levt, andats, arbetat.
Han är en smart jävla idiot.
Det är okej.
När de höll presskonferensen ringde min bror och sa:
"Det var hundfångaren i Park City, säger de."
Och jag minns att jag tänkte: "Va?"
Jag menar, det finns bara en hundfångare i Park City.
Och det är Kerris pappa.
Jag glömmer aldrig hur pappa häpnade.
Sedan satt jag klistrad vid tv:n.
Grannar jag har pratat med minns människorna
som bodde i huset polisen slog till emot.
Det är fasansfullt. Mina föräldrar ringde, och pappa grät nästan.
Bara tanken på att…
Jag är ensamstående med två barn. Han har varit hos oss flera gånger.
Jag var chockad att det kunde vara någon från församlingen eller någon jag kände.
Under den tid jag känt Dennis kan jag inte säga att det är något
i våra samtal som hade fått mig att förutse de här anklagelserna.
Han var en jättebra scoutledare. Allteftersom han blev äldre
och hans barn flyttade ut blev han bara lite konstig.
Den största chocken för Wichitaborna var nog
att han var en medelsvensson.
Han hade ett jobb som han åkte till varje dag, han hade fru och två barn.
Och han är en seriemördare?
Alla ville intervjua Paula eller Kerri eller hennes bror.
Självklart säger folk: "Hur kunde det undgå er?"
Och jag var väldigt beskyddande över det att de inte visste något.
Ingen av oss visste.
Han lurade inte bara sin familj.
Han lurade en kyrka.
Han lurade en hel stad.
Han lurade bokstavligen alla.
JESUS ÄLSKAR WICHITA
Den där första helgen efter att pappa hade gripits
mådde mamma inte alls bra. Vi befann oss i chocktillstånd.
Mina morföräldrar var där, mina kusiner var där.
Min moster stack ut och köpte KFC med alla tillbehör.
Vi bara satt och åt, och det kändes som en begravning.
Och man bara sitter och äter
och till och med skrattar lite, eller på samma gång gråter.
Man berättar historier.
Och sedan sa mamma:
"Det känns som att din far har dött och vi sitter här efter begravningen."
Och jag sa: "Jag vet."
Första natten låg mamma och grät, och hon ville sova tillsammans,
och jag pallade bara inte.
Det var för mycket. Jag skakade och var helt tillintetgjord.
Det var för mycket…
Jag var absolut tvungen att lämna mamma…ensam.
Jag… Det var för mycket. Jag klarade inte av det.
Min relation med min mamma är obefintlig just nu.
Vi har ingen kontakt.
Under min uppväxt var allt bra. Även efter gripandet var det bra.
Men bara på ytan.
Man pratar inte om det. Man får bara ta sig samman.
Man berättar inte för folk.
Jag är den enda i familjen som intervjuats.
Jag vet inte.
Det är jäkligt frustrerande, för…
…han är ju fortfarande min pappa.
Mamma kan ta ut skilsmässa.
Hon kan bryta all kontakt, leva åtskild och gå vidare.
Det kan inte jag och min bror.
Han är alltid min far. Jag ser ut som honom.
Så jag har aldrig betraktat pappa som död.
Först sa min pastor att det kunde hjälpa
om vi skrev till pappa och uttryckte vad vi kände.
Så jag började skriva brev till pappa i mars 2005.
"Hej, pappa. Fysiskt mår jag bra och är trygg hemma i Michigan.
I media säger de att jag angav dig.
Det är inte sant. Jag visste ingenting förrän FBI knackade på hos mig.
Jag försökte berätta för dem vilken underbar pappa du är
och att de hade gripit helt fel person.
Vi försökte allihop, men de lyssnade inte.
Den där andra personen känner inte vi,
men maken och pappan älskar vi av hela våra hjärtan.
Jag har undrat om det hände något under din barndom som du vill prata om.
Jag beklagar verkligen i så fall. Du ska veta att det inte är ditt fel.
Någon gång skulle vi vilja veta om du kan ge oss några svar."
Jag försökte vara försiktig och inte uttrycka ilska
eller för mycket känslor, utan visa att jag älskade honom.
KÄRA KERRI,
Den 26 mars 2005 svarade han på mitt brev.
"Kära Kerri, glad påsk i efterskott.
Tack så mycket för ditt brev. Det gjorde mig överlycklig.
Jag hade börjat tro att ingen i min familj skulle skriva.
Det märktes att ditt uppriktiga brev kom från en väldigt förstående dotter.
Åtalsprövningen är den 19 april.
Vi tänkte begära rättspsykiatrisk vård, men jag vet inte om sjukhuset
eller fängelset blir bäst i längden."
Han hattade fram och tillbaka. Vi förstod inte vad som pågick.
Du vet vad de har för bevis. Var en man och ta lite ansvar.
Det var så frustrerande.
Vi ville slippa rättegång.
Men så i juni 2005 erkände sig pappa skyldig till brott.
Och det var första gången vi bemötte det rakt på sak.
TINGSHUS
Det är svårt att tro att det här är samma man
som enligt myndigheterna har terroriserat Wichita sedan 1974.
Men Rader står åtalad för tio mord i målet som nu är känt som "BTK".
I rättssalen fick familjemedlemmar till några av BTK:s offer sin första titt
på mannen polisen tror har dödat deras anhöriga.
Var goda stå upp.
Dennis Raders muntliga förberedelse var i juni 2005.
Och han erkände sig skyldig. "Bra, då kan vi åka hem." Icke.
Dennis Rader beskrev i detalj
vart och ett av morden.
Beskriv med egna ord varför du anser att du är skyldig.
Vi börjar med första åtalspunkten.
Jag hade aldrig strypt någon,
så jag visste inte riktigt hur mycket man behövde ta i.
Hon kämpade emot och höll på att bryta sig fri.
Det funkade inte att strypa henne, så då använde jag en kniv.
Jag gav henne vatten och lät henne andas ut.
Sedan band jag henne, satte en påse över huvudet och ströp henne.
Så lät det i 45 hemska minuter.
Sextioårige Rader redogjorde lugnt för de tio mord han säger sig begått.
Vi höll oss borta från rätten. Vi orkade inte med all media.
Vi ville ge de anhöriga utrymme utan att vi skapade uppståndelse.
Vi klarade bara inte av det.
Det var extremt jobbigt att höra honom med egna ord säga att han var skyldig.
Om ni vet lite om seriemördare så går de igenom olika faser.
En av faserna är jaktfasen, då man letar ut ett offer.
När man har valt ett börjar stalkningsfasen.
Man kan ha flera stycken, men man fokuserar på ett.
Det är alltså offret.
Okej. Stämmer det?
Så du begick alla dessa tio brott
för att du ville leva ut en sexuell fantasi?
Ja.
Då kan du sätta dig, mr Rader.
Det var Dennis Rader som beskrev tio brutala mord
som om det var ett jobb.
Ja, det är som om det var något han bara gjorde helt vanemässigt.
Mitt medankare och jag tänkte:
"Det här är inte sant."
Tänk att vara hans dotter, son eller fru den dagen.
Mycket av det han sa dissocierade jag mig från.
Det var en katastrof. Det var bara…
Jag klarade bara inte av det.
Varsågoda och stå.
Några känslosamma dagar väntar i en rättssal i Kansas.
Påföljdsbestämningen börjar under förmiddagen för Dennis Rader.
Rättegången har tagit över Wichita, en stad med 350 000 invånare
där många aldrig upplevt en tillvaro utan BTK.
Distriktsåklagaren Nola Foulston var under påföljdsförhandlingen inställd på
att förödmjuka Dennis Rader någonting hänsynslöst.
Vad är det där, sir?
Det här är en plastmask.
Man utförde flera husrannsakningar runt Wichita. Dennis Rader sa:
"Allting finns i arkivskåpet på mitt kontor."
Och skåpet var olåst, så tydligen kände han att sakerna var säkra där.
Det var mycket fotografier
som han hade tagit under en längre period.
KICKEN ÄR MITT SIGNUM
Han hade anteckningar i alfabetisk ordning, datum.
Det stod hänvisningar så att han hittade allt.
Han gjorde i princip en tabell över sina projekt.
Här är redskapen han fotade.
Pappa sa att det skulle bli värre, och jag tänkte: "Värre än mord?"
-Han hade fler sådana här? -Hundratals, om inte tusentals.
Åklagaren visade bilder på Dennis Rader med en nylonstrumpa över huvudet,
och hon ville visa världen vilken sjuk människa det här var.
Plötsligt börjar det pratas om pappa i bondageutstyrsel,
naken i mina morföräldrars källare, klädd i offrets kläder.
Det var som ett oändligt helvetesskådespel.
Åklagarna beskriver de fasansfulla detaljerna.
Några av offrens anhöriga återupplever mardrömmen,
och idag får de konfrontera Rader själv.
Trots Dennis dåd mot min familj har vi överlevt…
SON I FAMILJEN OTERO
…närmare nu än någonsin.
Vår kärlek till varandra stärktes genom smärta.
Vad beträffar mig
har Dennis Rader misslyckats med att släcka ut familjen Otero.
Även fast vi aldrig träffats…
DOTTER I FAMILJEN OTERO
…är det här samma ansikte du såg när du för 30 år sedan mördade min mor Julia.
Efter den smärta han har orsakat oss…
KATHRYN BRIGHTS BROR
…genom förlusten av en sådan ung kvinna
måste han 31 år gammal gå vidare med sitt liv och försörja sina barn.
Jag kan inte ens börja förklara.
NANCY FOX SYSTER
Inga ord kan få dig att förstå vad Nancys död
har betytt för mig och min familj.
Jag förlorade en förtrogen vän.
Mina barn får aldrig en ny moster, och jag får aldrig någon ny syster.
Det har gått nästan 19 år…
VICKI WEGERLES DOTTER
…sedan vi miste den viktigaste kvinnan i våra liv.
Det är inte rättvist att vi fick så lite tid med henne.
Jag ber rätten att överväga lagens strängaste straff…
MARINE HEDGES SVÄRSON
…för det här monstret.
Jag har inte…
…förberett något uttalande, men…
Det enda jag vill är att han får lida resten av sitt liv.
Och…
Jag…
Det är allt.
Å min mors och min familjs vägnar…
DOLORES DAVIS SON
…och, hoppas jag, alla andra anhörigas,
tillägnar vi den här dagen åt dem som inte kan vara här.
Idag minns var och en av oss en far, en bror,
en fru, en mor,
en syster,
en dotter, en mormor.
Medan du plågas över att dina sista offer
ironiskt nog var din egen familj
omfamnar vi nu vår nya familj och det gemenskapsband
som växt ur smärtan i vår förlust.
Offrens familjer var otroliga.
När domaren gav Dennis Rader en chans att tala
ville de inte att han skulle känna att han hade vunnit.
Mr Rader, har du något att säga i hopp om ett lindrigare straff?
Sedan lämnade offrens anhöriga rättssalen.
Herr domare, Sedgwick County och offren,
jag inser att brotten jag begått…
Ska jag fortsätta?
Okej.
Efter offrens uttalanden gav de honom en chans att be om ursäkt
eller säga något meningsfullt eller att han ångrade alltihop.
Istället reser han sig och tackar alla.
Han tackar polisen, åklagaren, offrens anhöriga och domaren.
Det var helt bisarrt.
Kan du ställa dig upp, mr Rader?
Mot bakgrund av ditt erkännande inför domstolen den 27 juni 2005
finner jag dig återigen skyldig.
Domaren dömde honom till 175 år i fängelse,
och det var sista gången han inte satt innanför en mur.
Sedan pappa greps hade jag inte pratat om det alls.
Jag hade inte tagit upp det på nästan tio år.
När folk frågade om mitt liv eller pappa i vardagliga sammanhang
sa jag att vi saknade kontakt eller att han satt i fängelse.
Jag följde principen att förtiga negativa saker.
Och så fick jag höra om Stephen King.
När reportern från Wichita Eagle ringde
var det första gången jag kände mig fri att prata om det.
Så fort någon hade sagt att jag fick prata om det
kunde jag få det ur mig och börja läka.
2015 började jag lära mig att skriva.
Min första bok tog fyra år att skriva, och den blev en nationell storsäljare…
…2019.
Du är en otroligt modig person som skrev det här.
Jag har överlevt ett helvete, så mitt budskap är: "Det finns hopp.
Ge aldrig upp."
När jag sitter här…
…är jag omgiven av saker som foton på pappa,
min bok med pappa.
Mycket av min identitet och den jag är är tyvärr sammanlänkad med pappa.
Jag har haft problem på Facebook, och folk har skickat mig e-post,
meddelanden på Instagram, sms, de har förföljt mig,
skickat dödshot, sagt att de önskar att min pappa hade dödat mig också.
Nyligen frågade min traumaterapeut:
"Vad skulle hända om du släppte allt det här?"
"Det vore rogivande," sa jag då.
Men verkligheten är att min karriär är sammanflätad med det här nu.
Det här och det gäller ett ouppklarat mordfall.
Så jag ville kolla med honom.
"Tjugosexårig mamma som försvann i lördags kan ha fallit offer för brott.
Denise Rathburn, 25, lämnade sin bostad i lördags mellan 15.00 och 20.30
med en barnvagn full av våt tvätt och kom aldrig hem."
Hur känns det här?
Vi brukade cykla där, så vi kan åka dit och kolla.
Vi tittade på pappas anteckningar.
Han hade anteckningsböcker, och han beskrev sina projekt,
som handlade om förföljanden och ibland mord och inbrott,
minst 70 eller 80 stycken.
Och de bara släppte in mig.
Det hade funnits som bevis sedan 2005, men ingen hade låtit mig se det.
Specifika platser som vi kan åka och titta på.
Jag går igenom pappas anteckningar, och så har han skrivit -81, som i 1981,
då jag var två eller tre.
Och i stora bokstäver står det "Kerri/B & D",
som betyder bondage och lek.
Jag ser det och tänker: "Vad i hela helvete?"
Sedan är det en till…
…efter det där det står "Barn/Bad/S",
och det betyder sex.
Så jag tänker, förgrep sig pappa på mig i badkaret när jag var tre?
Och varför står mitt namn med i en bondage-lek?
Så jag håller på att tappa fotfästet vid det laget och är superförvirrad.
Kanske hade pappa övat i mitt rum.
Övade han på mig?
Som barn hade jag nattskräck och sömnrelaterade problem.
En del av den nattskräcken,
att jag vätte sängen, var rädd för mörkret,
låg vettskrämd i sängen, hade något att göra med en otäck man i huset.
Men det hade en inbrottskänsla.
Det är vad han utsatte folk för. Jag visste aldrig var det kom ifrån.
Jag tror att mitt undermedvetna har försökt få det ur mig länge.
Genom att säga: "Det är en elak man i huset."
Att se mitt namn i hans handstil i anteckningarna är mycket att ta in.
Den enda som pratar med mig…
Eller de enda, är polisen.
Så självklart dras jag in i deras narrativ.
"Vi försöker reda ut om han mördade fler." Inte vet jag.
Alla vill ha något av mig.
"Kan vi skriva till din pappa? Kan du ordna en intervju?"
Det är väldigt få jag kan lita på som bara vill lära känna mig.
För allting kretsar kring min pappa.
På Twitter säger folk: "Utan din pappa skulle du inte ens ha någon karriär."
Så idag är jag upprörd.
Typ…frustrerad och arg och ledsen och vill ge upp.
Och bara…fly.
Jag mådde väldigt dåligt, och min terapeut sa:
"Vet du, polisen ställer bara frågor. Det är deras jobb, och det är okej."
Och när någon säger det hjälper det verkligen.
De bad mig att hälsa på pappa i fängelset och ta reda på
om han begick fler brott eller mord.
Om pappa har begått fler mord måste vi gå till botten med det,
och det innan han dör.
De såg att jag var ängslig.
Jag hade ju inte sett pappa på över 18 år, men utan mig kunde de inte besöka honom.
Så nej, jag var inte klar med pappa.
Jag hade funderat på saker att prata med pappa om.
Polisen var med. De sa: "Nämn inte övergreppen.
Då sluter han sig bara."
När vi kom till fängelset fick man passera ett inre vakttorn,
och så får man gå genom en rad låsta dörrar.
Jag går in med en manlig och en kvinnlig utredare.
Han är svag, han sitter i rullstol.
Och han var så glad att se mig att han grät.
Helt överlycklig att få träffa sitt barn.
Han sitter mitt emot mig på kanske en meters avstånd.
Och jag är där inne i två, tre timmar
och ställer frågor om allt som pågår.
Jag sa: "Det är några försvinnanden som ser ut att kunna kopplas till dig.
Tillvägagångssättet stämmer in, eller tidpunkten stämmer in."
Och han säger: "Va?
Kan vi inte bara prata som far och dotter om gamla minnen?"
Och jag sa: "Det är inte därför jag är här."
Han svarar undvikande trots att han har skarpt minne.
Förnekar allt.
Han är ett oskyldigt helgon, förutom allt annat han hade gjort.
Han sa: "Det var bara de tio."
Han ändrade attityd helt.
Han var arg över utredningen och på media
eftersom han trodde att allt redan var över.
Det här borde jag inte ha gjort. Jag frågade pappa om anteckningarna:
"Vad betyder 'Kerri Bondage Lek?'"
Då sa han: "Det var en fantasi. Jag rörde ingen av er.
Nu hittar du bara på saker för att få uppmärksamhet."
Min PTSD bara…
Väggarna kom närmare. Jag kunde inte tänka.
Så jag tänkte: "Nu räcker det."
Och så exploderade typ 45 år av uppdämd ilska mot min pappa.
Jag frångår planerna helt och börjar fråga ut honom
om mrs Hedge, om tallbarret, om när jag var sex
och han satte mig i Oldsmobilen där han lade mrs Davis kropp.
Jag bara överöser honom med allt jag burit på.
Ett stort lass trauma som jag bara dumpar på honom.
Det var som under min barndom när den där mannen kom hem.
Man visste inte om det var pappa eller den där arga mannen.
Jag var upprörd, och han sa: "Du har bara dig själv att skylla."
Och han försökte skifta skulden och manipulerade mig
och ljög mig rakt upp i ansiktet.
Det var som om jag pratade med någon som var helt omänsklig.
Även när folk säger att han är en psykopat
och en narcissist som de vill undvika har jag kunnat se hans mänsklighet,
men då gjorde jag inte det.
Jag vill aldrig komma i närheten av den personen igen,
för det var inte min pappa.
Jag kommer att sörja alla minnen med familjen.
Jag har förlorat allt.
Men jag ville inte ge honom mer av mig själv,
och jag ville inte ha med det att göra.
Jag började fjärma mig
från det här obehaget jag förknippar med pappa.
Det var ett beslut att komma bort från en styggelse.
Hur många år sedan var det?
-Vi gick i high school. -Tjugo…
-Nittiosex? -Jag kan inte räkna.
-Jag vet att det var typ tjugofem… -Tjugosju.
Nej?
Tjugosju sedan high school, tjugosex sedan första året på college.
Ja, det är hemskt.
För man får lägga till hur gammal man var då.
-Du kom inte på återträffen. -Aldrig i livet. Skämtar du?
De skulle bara säga: "Du liknar honom."
-Jag ser ut som min mamma. -Det är vad jag hade sagt.
Och ingen vet hur hon ser ut, så jag menar, kom igen.
Alla som kände mig innan pappa greps känner mig och min familj som de vi är,
och det respekterar de.
Andrea har jag känt sedan dagis.
Rita har jag känt sedan högstadiet.
De ser mig fortfarande som den jag är.
Häromdagen pratade jag med min man och sa:
"Det jag i slutändan önskar Kerri
är att du finner inre frid och kan leva utan det där orosmolnet."
-Det förtjänar du. -Ja.
-Det gör du absolut. -Jag vet.
Jag har lärt mig att sätta gränser och säga ifrån.
Jag har blivit en offentlig person för att kämpa för brottsoffers
och traumaoffers rättigheter
och varit en röst, inte bara för människor i min sits,
utan för familjer som min och…andra utsatta.
Jag tänker bara fortsätta att använda min röst
och hjälpa andra familjer när det behövs.
I varenda rubrik de senaste tio åren har det stått "BTK:s dotter".
I en stod det rätt: "Kerri Rawson, dotter till Dennis Rader, BTK-mördaren."
Jag vill identifieras som…Kerri Rawson.
Ur ett större perspektiv
är det väl så jag identifieras, men jag är så mycket mer.
Duktig vovve!
Jag är mamma, så jag är med barnen, och vi åker till stranden.
Jag tycker om att läsa och titta på tv, så jag är bara en normal person.
För det mesta tänker jag inte ens på pappa eller vem han är.
Vi går och dricker. Duktig vovve.
Jag är bara jag.
FÖR NÄRVARANDE HAR INGA FLER MORD TILLSKRIVITS DENNIS RADER.
FILMSKAPARNA HAR KONTAKTAT BÅDE MORDOFFRENS ANHÖRIGA
OCH DE ÖVERLEVANDE OFFREN.
DE HAR VALT ATT INTE MEDVERKA.
OM DU ELLER NÅGON DU KÄNNER HAR UTSATTS FÖR SEXUELLA ÖVERGREPP
FINNS DET HJÄLP OCH RESURSER PÅ WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
Undertexter: Ralf Sjölander