Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
CORNELLOVA UNIVERZITA ANNA DE LA VEGOVÁ
Neletěl jsem 10 000 mil, abych první ráno v Anglii
prokecal s chytrolínkou z New Jersey.
Podívejte se. Ta budova...
Jeho ignorujte. Tohle. Podívejte se na tu budovu za...
Tam bude studovat.
Na Oxford chodil i Bill Clinton.
A až dostuduje, má domluvenou práci u Goldmana Sachse.
Absolventi Oxfordu vydělávají o 25 % víc než ostatní absolventi.
Ať si vygooglí Oxford na mobilu, mami.
Tady ji máme!
- Budeš nám chybět, Anno. - Než se naděješ, budu doma.
Představte si to.
Krásná Anglie.
I když tam prý často prší.
Básník Henry David Thoreau se odebral do lesů,
aby, jak sám napsal, „žil smysluplně“.
Inspirována myšlenkou naplánovaného života
jsem pilně studovala, absolvovala s vyznamenáním
a zajistila si práci na Wall Street, kterou jsem odložila,
abych si mohla dopřát rok pro sebe
a studovat viktoriánskou poezii na prestižní Oxfordské univerzitě.
Budu rok žít svůj sen.
Všechno šlo přesně podle plánu.
A pak už najednou ne.
Tak jo.
Tvoje krása se vytratí, stejně jako můj zájem.
Ahoj.
- Jsem Anna de la Vegová. - Kdo to sakra je?
Američanka. Úžasnej obličej. Tragický boty.
CLARENDONSKÁ BUDOVA
Troubo!
Venku prší, jo?
To úplně ne.
Dobrý den.
- Dala bych si fish and chips, prosím. - Tresku?
Jestli chci jenom trošku? Ne, chci celou rybu.
No vždyť jo. Tresku? Platýse? Nebo chcete párek?
Když já ne... já...
Fish and chips?
- Velký? - Velký! Jo!
- To dělá 8,50. Pět minut. - Super.
Tohle není ta nejlepší restaurace v Oxfordu.
Je mezi třema nejlepšíma. Zdravíčko.
Dáte mi dvě velké tresky, hráškové pyré, nakládanou cibuli a hranolky, prosím?
Hranolky? Fakt je chceš jíst?
Máš pravdu. Na chvilku si pochutnám, ale nabobtnám.
Dáte nám dvoje velké hranolky, prosím?
Tady dámu ignorujte. Ještě neumí žít smysluplně.
Nejsem to já, kdo ti řekl, že nemáš...
Co to děláš?
- Bože můj, ty se schováváš? - Ne. Zápasím s neposlušnou tkaničkou.
Schováváš se před Jessicou Borneovou.
Je zázrak, že můžeš vůbec vyjít z domu, když máš tolik bývalek.
Už odešla. Asi poznala tvoje auto.
Nejspíš. Nevýhoda vzácného auta. Je jako maják.
V tom udělal James Bond chybu. Měl řídit Ford Focus.
Proboha. Vy!
Já?
Jste ten trouba, co mě ohodil.
Víte, já... Do háje!
Fish and chips pro vás.
Moc se vám omlouvám.
Opravdu.
I já vám.
- Hej! - Ne!
Je tady! Schovává se před váma.
To snad ne.
- Ahoj, Jessico. - Jak se máš, Jessico?
BUDÍK ODLOŽIT
Vítejte na Oxfordské univerzitě.
Tato instituce existuje již stovky let.
A každý rok
přivítala novou skupinu mladých lidí.
Těmito dveřmi před vámi prošli
velcí vůdci, velcí vědci i literární vizionáři.
Zapomenete na večírky, které tu navštívíte.
A na přátele, které si zde uděláte.
Ale nikdy nezapomenete na studium, které zde absolvujete.
Váš čas zde je vzácný.
V mžiku zmizí.
Využijte ho naplno.
Neboj, jsi tady včas.
Jasně. Jen jsem byla...
Byla jsem na té sešlosti s...
- Jsem Maggie Timbsová. - A já Anna de la Vegová.
- Jsi Američanka? - Jsem. Z Queensu v N.Y.
- Dobré ráno. Už jsem tady. - Charlie! Jaké jsi měl léto?
Bez lásky. Stalkoval jsem toho svůdnýho veslaře, co má tak obří svaly...
Tohle je Anna.
- Čau, nováčku. - Už se známe.
Jsem tvá sousedka. Mám tragický boty.
- Tak šarmantní muž, a nemůže najít lásku? - Lásku, zlato. Sex jo.
A ten krásnej úsměv ty boty víc než přebije.
Všechny vás zdravím.
To je profesorka Styanová. Je to moje hrdinka.
Kvůli ní jsem tady.
Špatné zprávy. Jmenovali mě vedoucí postgraduálního studia,
tudíž jsem až moc důležitá a nemůžu vás v tomto semestru učit.
Můj záskok je víc než schopný. Je to můj otravně brilantní doktorand.
Budu známkovat, on bude učit. Tak to bude nejsnazší.
Nevykořisťuju mládež.
Chce vážně učit. Upletl si na sebe bič.
Tak zase někdy na viděnou, lidi.
- Máš slovo, Jamie. - Děkuju vám.
Zdravím.
To se mi snad zdá, do háje.
Ten je doslova k nakousnutí.
Tohle je má první hodina,
a tak jsem si vás chtěl získat úplatkem.
Je to...
obrovský dort.
Takže...
nabídněte si.
Radši bych si pochutnal na něm.
Jo.
Před pěti lety jsem seděl tam, kde teď sedíte vy.
Po příchodu profesorky Styanové jsem si řekl:
„S touhle ženou se budu dalších několik měsíců užírat nudou.“
Zdravím.
To jste vy.
Zdravíčko.
Dámy a pánové, máme zde studentku až z...?
- Z New Yorku. - New York, New York. Vítejte, vítejte.
Vidím, že jste si nenabídla. Chci, abyste se tu cítila jako doma.
A říká se, že všechno...
v New Yorku je větší.
To se říká o Texasu.
No co už.
- Já ten dort nechci. - Nechcete?
- Ne. - Fajn. Jo.
Paní Mackenziová ho upekla v univerzitní kuchyni,
takže tím urážíte celou fakultu, nás tady a celý Oxford...
- Sním ho. - Nebudu vás nutit.
- Nečekal... - Chci ho.
- Já vím, ale... - Trvám na tom.
Je vynikající.
Dobře. A teď poezie.
Poezii mám rád, ale ta viktoriánská je pro mého otce.
Starci v cylindrech, co básní o válkách,
to není zrovna ta nejpoutavější věc na světě, ale...
Ani v nejdivočejších snech jsem nečekal, že ve viktoriánské poezii najdu
takové... zoufalství,
takovou hrůzu, takovou krásu,
moudrost, chtíč.
Jestli by vám to nevadilo, rád bych, abyste nám přečetla tuto báseň.
Napsala ji Američanka,
takže si ji určitě nejvíc vychutnáme s původní intonací.
„Má svíčka hoří jako divá,
do rána jistě vyhasne.
Nepřátelé, přátelé, ať se každý dívá.
Neznám krásnějšího plamene.“
Děkuju.
To byla Edna St. Vincent Millayová.
Existuje mnoho různých výkladů těchto slov, zde je ten můj.
Dle mého tím chce říct, že dobře prožitý život vás něco stojí.
Ale ať se propadnu, jestli to za to nestojí.
Nic není věčné.
Naše vášně, naše lásky, a dokonce i naše životy
mohou být pomíjivé,
ale pokud je plně prožijeme, dokud máme možnost,
pak můžeme říct, že jsme skutečně žili. Poezie se dá naučit,
ale měla by se především prožít.
Zkuste ji prožít na vlastní kůži. Zabývejte se jí.
Utkejte se s ní. A dovolte, aby vám změnila život.
A v tomto duchu se vás během tohoto semináře vynasnažím naučit jedinou věc.
Uhádne někdo jakou?
Jíst dort?
Při každé příležitosti.
Pošlete mi e-mail a můžeme naplánovat doučko.
Můžu na slovíčko?
Jste moje americká magistra umění.
A vy nejste profesorka, kvůli které jsem tady.
Ne. Za profesorku Styanovou zaskakuju jen tehdy, když se jí do něčeho nechce.
Je vážně líná. Promiňte to zklamání.
Jsem zklamaná.
To minule...
- Normálně se v obchodech neschovávám. - Ohodil jste mě vodou z kaluže.
Příšerná chyba.
Opravdu jsem neměl v úmyslu
zahájit spontánní soutěž o Miss mokré tričko.
Ale vyhrála byste.
O tom bychom se neměli bavit. Nikdy jsem na takové soutěži nebyl.
Pochopitelně.
Jednou...
Jsem fakt vyspělý člověk.
Tak to mě vážně uklidnilo.
- Já taky. - Gratuluju, profesore Davenporte.
- Tvoje první hodina. - Dáš si dort?
Samozřejmě že ne. Ty jsi mě někdy viděl jíst dort?
Na moje narozeniny?
Anno!
- Ahoj. - Hned první den flirtuješ s učitelem?
- Cože? Ne, to... - Paráda.
Máš kolo?
- Nemám. - V Oxfordu musíš mít kolo.
Tak si naskoč. Vím, kde ho seženeme.
- Je to bezpečné? - To asi není.
Není.
- Radši půjdu pěšky. - Tak snad jsi rychlá.
Zlom vaz.
Maggie!
Běžím!
Panenko skákavá! Bože můj, znova už ne.
Ahoj, Tome. Je všechno v pořádku?
Na nárt mi spadly Hargreavesovy Neduhy.
Au. Ta ironie.
Tohle je Anna. Je z Ameriky.
Anno, co z nás bude? Přátelé, nebo milenci?
- Přátelé. - Určitě?
- Ano. - Stoprocentně?
- Přátelé. - Ty jo. Je chladná.
- Ty nejlepší bývají nejkrutější. - Vždycky ne.
Pojďte dál.
- Máš tu knihu, co jsem ti...? - Ne!
- Panečku. - Tady je.
Vévodkyně.
Tomu říkám britské jméno pro kolo.
- A to je dobře? - Jo.
Jestli chceš něco britského, mám pro tebe ideální zábavný večer.
Vítejte u seznamovacího pořadu Nahá přitažlivost, který vám ukáže vše.
Je to legrační. Je to klasika. A je to tak podvratné.
Má pravdu. Nahá přitažlivost je podvratná.
Ne. Myslím „Požadavky muže“ od Elizabeth Barrett Browningové. Poslouchejte.
„Pokud mi dokážeš, že ženská láska může být ryzí,
pak tě budu milovat půl roku, jak mužům není cizí.“
Čím je to podvratné?
Dělá si legraci z nevyspělých děvkařů. V 19. století.
Je to geniální. Pro profesora Davenporta je to ideální.
Pošlu mu to.
Ta má o něj fakt zájem. Ani si nepočkala na odhalení penisů.
A tady je máme.
- Chci, abys odešel. - Fajn!
Ale koukej tam dorazit. Jasný?
Promiňte.
- Vrátím se. - Ne.
Pojďte dál. Posaďte se.
Co si myslíte o tom, co jste napsala?
Myslím, že tam mám pár dobrých myšlenek, postřehů a analýz.
Co si o mojí práci myslíte vy?
O práci? Tak mi to přesně přišlo.
Ve 3 000 slovech se vám podařilo prozkoumat
sufražetky, zrod feminismu, salemské hony na čarodějnice.
Mimořádný počin. Udělala jste vše až na zadání.
Dobře.
Ještě na tom zapracuju.
Počkejte. Ne.
Omlouvám se.
Začneme znovu, prosím. Moc se omlouvám.
Mám divné ráno.
Proč jste si ze všech básní v té knize... vybrala zrovna tuhle?
Vypovídá pravdu o mužích.
Myslíte si, že muži jsou schopní milovat ženu jen půl roku?
Někteří muži ano.
Ale co když ji během té doby milují...
hluboce? Myslíte si, že věci mají smysl, jen když trvají věčně?
Samozřejmě.
Já myslím, že jste si ji vybrala, protože podle vás vypovídá něco o mně.
Což mě zklamalo. Chtěl jsem se dozvědět něco o vás. Vyberte si jinou báseň.
První... která vás osloví.
Už ji máte?
Skvěle.
„Lásko, buďme si navzájem věrní.
Jelikož svět, který na nás zřejmě čeká, je jako snová stezka.
Tak rozmanitá, krásná, nová.“
„Není tam žádná radost, láska ani světlo.“
„Ani jistota, ani klid,
ani úleva od bolesti. Jako bychom stáli na pláni plné strastí.“
„Zmítaní zmatenými signály, jestli utéct, či se bít.“
„A nevědomí vojáci si musí životy vzít.“
Rychle, nepřemýšlejte. Co tím Matthew Arnold říká?
Realitou života je to, že je náročný.
Ale aspoň máme jeden druhého.
Ohromila jste mě. Našla jste naději v té nejpesimističtější básni
viktoriánské éry.
Teď o mně už něco víte.
- Právě mi volal tvůj táta... - Proboha!
- Ne, za to můžu já. - Promiňte.
- Ahoj. - Zdravím.
- Právě končíme. - Jo.
- Děkuju vám. - Děkuju. Jo.
- Uvidíme se na semináři. Promiňte. - Jo.
Anno.
Zjistili jsme, že jsi nikdy nebyla v hospodě.
- To je pravda. - Ostuda. Obuj se a okamžitě nás následuj.
Ne, tyhle ne.
- Hospody jsou jako kostely. - Uctíváme je a nábožně je navštěvujeme.
Na naši novou kamarádku Annu, která přeletěla 5 485 kilometrů,
aby studovala na 929 let staré škole. Na zdraví.
- Na zdraví! - Až do dna!
Tohle mě tak strašně svědí. Podrž to.
Nemůžu to ze sebe sundat.
- Máš na sobě poprvé svetr? - Musíme si promluvit o Tomovi?
- Jasně. Líbí se ti? - Mně ne, ale tobě jo.
- Já vím. Je to ten největší frajer. - To myslíš ironicky?
Ne, myslím to v dobrým.
Zdravím vás.
Všichni jsou nadšení, že jsi tady. Jsi vážně originál.
Představím ti pár vhodných mládenců. Jsi nezadaná, viď?
Tak pojď.
Kluci z Oxfordu jsou géniové.
Špatně mě chápeš.
Ne, chápu to dokonale. Tvrdíš, že všichni Američani jsou hloupí.
Ne! Jste neomalení a naivní.
A to mi přijde roztomilý.
A v čem přesně jsme tak šíleně naivní?
V nepodstatných věcech. V geografii, světových dějinách...
Jak jste posedlí zbraněmi, jaký máte vliv na jiné země...
- Jak umíněně oslavujete nevzdělanost. - Jseš ožralej, Iane. Jdi domů.
A jak jste naprosto neschopní pochopit ironii a sarkasmus.
Jo, to máš teda pravdu.
Asi bys mě měl o ironii něco naučit.
Určitě jsi skvělej učitel.
To teda jsem.
Asi bych ti mohl pomoct.
- Maggie, jdu na toaletu. - Myslíš na záchod.
- Na záchod. - Ta ti to nandala.
Hej, Mexičanko!
Slečno Rasová kvóto!
Chceš mi něco říct?
Víme, že jsi tu kvůli svýmu původu.
A odpustím ti, že zabíráš místo někomu, kdo si tu zaslouží být,
když mě pozveš na drink.
Co takhle si dát ten můj?
Už půjdu, Maggie. Tohle není nic pro mě.
Chlape. Dost.
Nepotřebuju zachraňovat, díky.
Ne, jistě. Jste neuvěřitelně děsivá. Aby bylo jasno, zachraňoval jsem jeho.
Smím vás doprovodit?
- Nebezpečný Oxford určitě zvládnu sama. - Abyste se nedivila.
Chrliče jsou v noci obzvlášť kruté.
Požírají Američany.
Co když je zaženu kladením přímočarých otázek?
Jo, to by určitě zabralo. To je pro Brity smrtící.
A pro chrliče taky.
Nechci vás odvést od vašeho harému.
Holky v harému přece musí být trpělivé.
Půjdeme?
První návštěva britské hospody bude nezapomenutelná.
Byla jste poprvé v britské hospodě?
Nepřijatelné.
Proč jste si vybrala Oxford, Anno?
Jsem posedlá knihovnami.
- Aha. - Jsem ráda obklopena knihami.
Neexistuje lepší vůně než vůně starých knih.
Když mi bylo deset, přečetla jsem všechny Pullmanovy romány.
A příběh mladé dívky spěchající napříč kouzelným a starobylým městem
mi utkvěl v paměti. Rozhodla jsem se, že se mi nějak podaří
usednout mezi ta stará zaprášená první vydání knih.
- Chtěla jste tady studovat už v deseti? - Bylo mi deset a tři čtvrtě.
Aha, fajn. Super.
Rodiče mi říkávali, že dokážu všechno.
Ani mě nenapadlo, že bych se o to neměla pokusit.
Musí být pyšní.
Jsou pyšnější na to, že na mě čeká práce finančního analytika
u Goldmana Sachse. Až se vrátím.
Jako laik se musím zeptat, co přesně dělá finanční analytik?
Především výzkum. Zjišťují věci o firmách a jejich účtech
a pro korporátní klienty ty informace sepisují do zpráv.
To zní úchvatně.
Ne každý má na to, aby si z učitelského platu pořídil veterána.
Zrovna jsem přemýšlel, co se stalo s tím desetiletým snílkem.
Našla si nový sen.
Chce vydělat tolik peněz, aby nemusela peníze řešit.
Peníze všechny problémy nevyřeší.
To říkají jenom pracháči.
Nemám žádnou záchrannou síť. Vysoká, Oxford, Goldman Sachs, tečka.
- Máte to naplánované. - To je třeba, nemyslíte?
Jestli chcete žít smysluplně.
Myslím, že život vám s oblibou překazí i ty nejlépe vymyšlené plány.
Skutečně?
Život není procházka růžovým sadem. A to je na něm to nejlepší.
Jak jste se sem dostal bez plánu? Ne, nechte mě hádat.
Přípravka, soukromí doučovatelé.
Eton, Oxford.
- Potřeboval jsem doučování? - A nejen jedno.
Dnešní večer patří karaoke, tak začneme zpívat!
Zvládnete to líp?
Jsem si téměř jistý, že bych to zvládnul líp. Jo.
- Umíte zpívat, profesore Davenporte? - Byl jsem v kapele.
Bakteriofilové.
Měli jsme dva koncerty. Byli jsme slavný. Aspoň tady.
Takže když vás pozvu na pití, jsem vaše fanynka?
Ano, přesně tak.
Přinesu dvě piva.
To bylo příšerný.
Děkuju vám.
Jako další uslyšíme song „Yellow“ od Coldplay
v podání Jamieho Davenporta!
- Prosím? - Kde tě máme, Jamie?
Co jste to provedla, Anno?
- Bude to váš třetí koncert. - Ty první dva proběhly, když mi bylo 12.
- Jsi Jamie? - Měl jste dost času na trénink.
- Byl jsem baskytarista. - Zlomte vaz.
Kde jsi, Jamie?
Jamie!
- Ne, Anno, vážně. Prosím vás. - Jamie!
Jamie!
Nestyď se!
- Ne. - Slyšel jste ten song někdy?
Panečku.
Jsem přesvědčený o tom, že nesmíte litovat ničeho, co uděláte.
Litujte jenom věcí, které jste neudělala.
Jasně, ale toho karaoke musíte litovat.
Pardon, ale lituju jen toho, že jsem pak nezazpíval něco od Celine Dion.
Je tradicí, že po karaoke musíme zajít na jídlo.
Představím vám skutečnou oxfordskou instituci.
To je sloní noha?
Tady máte.
Děkuju vám.
Věřte mi.
To je dobrý.
Výborný.
- Tady, kámo. - Díky, Dimitri.
- Je to fakt dobrý. - Já vím.
- Jste na řadě. - Teď uvidíte profesionála.
- Jdeme na to. - Můžeme?
- Ale ne. - Potřebuju ubrousek.
- Ne. - Jo, potřebuju.
Odolejte tomu.
Tohle je na tom nejlepší.
Do toho.
- Výborný. - Výborný, co?
Na svém oxfordském seznamu přání jsem rozhodně neměla
špatné karaoke a kebaby,
ale...
Vážně jsem se bavila.
Tak nechtěl bys...
zajít nahoru na čaj a koláčky?
Radši ne.
Dobrou noc, Anno.
Ponížila ses, ale musíš se přes to přenést. Tohle zažil každej.
- Ty taky? - Bože, ne. To se jen tak říká.
Jamie Davenport tě možná odmítnul,
ale v tom kostýmu určitě nebudeš mít nouzi o nápadníky.
- Buď tohle, nebo Ruth Bader Ginsburgová. - Sexy Ruth Bader z 60. let?
Ne.
Je to perfektní.
Je to americký a působivý.
Vyrazí jim to dech.
Děkuju ti. Jako Drákulovi ti to taky sluší.
Jsem Anthony Bridgerton. To jako fakt?
Tohle není kostýmní party?
Ahoj, Wonder Woman. Zachraň mě před ním.
Není to tvůj typ?
Nechci si tady povídat o molekulární biologii.
Nedáme drink? Nevadí, lorde Bridgertone?
Máte moje svolení.
Vůbec nechápu, jak tohle může být Halloween.
Snaží se v téhle zemi vůbec někdo?
No pardon.
Tebe nemyslím. Vypadáš báječně divně.
A ty vypadáš jako chlípná zachránkyně lidstva.
Máš recht, Anthony.
Rád bych se prolétnul ve tvém neviditelném letadle.
- Cože? - V neviditelném letadle.
Wonder Woman má neviditelné letadlo.
Ale není vidět. Je to neviditelné letadlo.
Jasně.
Jo.
- Nezatancujeme si? - Prolétneme se.
Velkou chybou je přílišný zaklonění se při tahu, protože to zhorší koordinaci.
Stává se to chlapům s těžší horní polovinou těla.
Páni.
- Blíží se závod s Cambridge? - Ne.
To bych vůbec nikam nešel.
Závod prohraješ kvůli drobnostem.
Jsi v pohodě?
Pojď sem.
Mám hlad.
- Čemu se tak směješ? - Proboha živýho. To myslíš vážně?
Ne, to nemůžu jíst.
Jako bych do Rolls-Royce dal diesel místo bezolovnatýho benzinu.
- Máš pravdu. - Jo?
Co mě to napadlo?
Dobrou.
- Dobrou noc, Dimitri. - Dobrou noc.
Wilde měl rád Keatsovo dílo. Vadilo mu, že se jeho milostné dopisy prodávaly.
„Aby mohly bezvýznamné a zvrácené oči civět a škodolibě zírat.“
To by pro dnešek stačilo. Díky.
Musím jít vrátit kostým.
- Byl jsi Jack Rozparovač? - Ne. Anno, jdeš taky?
Máš chvilku, Anno?
Rád bych ti něco ukázal.
Něco vážně speciálního.
Tady jsem už byla. Bodleyova knihovna byla na mém seznamu druhá.
- Co bylo první? - Fish and chips.
Ale byla jsi už v knihovně uvnitř knihovny?
Vítej v knihovně vévody Humphreyho.
Ne, tam je alarm.
- Ahoj, Lauro. - Máš to tam připravené, Jamie.
Děkuju ti.
Vítej ve vnitřní svatyni.
- To je Millayová. - Jo.
První vydání.
- Krásně voní. - Jo.
Páni.
Včera jsem tě viděl v tom klubu.
Vážně?
Chtěl jsem tě pozdravit, ale odešla jsi.
Nemohl jsem najít ani tebe, ani toho namakanýho veslaře.
Odešli jsme spolu. Asi ti to uteklo, když ses tak věnoval Cecelii.
- Kolik vytiskli kopií? - Šla jsi domů?
Ne.
Aha.
- Pozvala jsi ho na koláčky? - Ne.
- Šli jsme k Dimitrimu. - Co?
...většina lidí neví, že bylo vytištěno 126 kopií.
To je přece naše místo.
Naše?
Jako moje a tvoje?
Kdy to bylo vytištěno?
- Pane profesore? - No...
V roce...
19...
1917.
Jo.
1917.
- Díky, Lauro. Už musím. - Skvělá kniha.
- Kam to běžíme? - Zkrátka... někam.
Zajdeme k tobě?
Ne.
Moc daleko.
Za jak dlouho zvedneš tu střechu?
Už dlouho jsem si takhle dobře... nezajezdila.
Nechci být přímočarý, ale tohle je jenom zábava, viď?
Jo.
- Zábava. - Zábava.
- Velká zábava. - Velká zábava.
Můžu ti nabídnout jenom zábavu. Tak si ji užij.
Můžu si přisednout?
Jasně.
Jsme tím sice proslulí, ale na odpolední čaj chodí jen turisté a moje babička.
Prý chodíš s Jamiem.
To bych neřekla. Jenom se bavíme.
Ano, v tom je vážně dobrý. Otázkou ale je, jestli ty taky.
Vím, že se rády považujeme za moderní ženy,
ale když na to přijde, je těžké do toho nezapojit city.
Věř mi, Anno. Za tu bolest to nestojí.
Vychutnej si ten čaj.
Shodli jsme se na tom, že je to jenom zábava.
Je to jenom zábava? Skvělý. To musí být zábava.
- Přestaň říkat „zábava“. - Ale je to zábava.
Nakonec odjedeš, takže víte, že to skončí.
Přesně tak. Nejspíš to vydrží tak měsíc, dva.
Co z toho vypadá jako můj bejvalej?
- Anno. - Ne.
Anno, bude mi ctí.
Hele, jdou na ples. Taky chci jít na ples.
OTEC
Ne, nejsem...
Oslavují 750 let, a ty nechceš jít?
- Ne. - S tebou je nuda.
Ne, věř mi, ty plesy jsou nuda.
Vezmu tě kamkoli jinam. Kamkoli.
- Kamkoli? - Jo.
Co k tobě domů?
Teď tam mám vražedný liány.
- Jasně. - Jsou fakt...
Ty jo.
BUDEŠ MŮJ VALENTÝN? ALE NE MŮJ SVATÝ VALENTÝN.
TOHO SŤAL CLAUDIUS II. GÓTSKÝ.
Anno! Čteš všechny ty materiály pro Goldmana Sachse?
Jo.
Nenech se rozptylovat. Tvoje budoucnost je příliš důležitá.
Až do dna!
PRAMICE
Jsou tady i lidi z...
Pořád musím na všechno zírat jako turistka.
Nemůžu uvěřit tomu, že se těmito zahradami procházeli
Shelley, Tolkien a Wilde.
Tohle doma nemáme. Takovou... historii.
- Jo, ale máte tam jiné věci. - Aha.
Baseball.
Vážně velká auta.
Jestli se ti tohle líbí, rozhodně se musíš vydat na velkou cestu po Evropě.
- Než odjedeš. - Velkou cestu?
Jo, jako Byron. Musíš začít v Paříži.
- Samozřejmě se opiješ u Seiny. - Samozřejmě.
A pak bych zajel do Benátek a strávil celou noc na gondole.
A pak do Řecka k Poseidonovu chrámu. Je vysoko na výběžku nad Egejským mořem.
A pak bych si sedl na...
nádhernou pláž, a jak píše Tennyson, sledoval bych
„západ slunce a večernici“.
Jako by tady někdo další měl plán.
Jo, nejspíš.
A musíš...
Musíš zajít do čtvrti červených luceren v Amsterdamu.
- Takový typ holky nejsem. - Ne, je tam...
kostel Našeho pána v podkroví.
A skrytými dveřmi se dostaneš do kaple.
Je nádherná.
Vyrazí ti to dech.
Zajedeme tam spolu.
Spolu?
Já vám nevím, pane profesore. To zní dost vážně. Mně jde jenom o zábavu.
Brzo se vrátím do New Yorku.
To je pravda.
Tak můžeme místo velké cesty podniknout malou cestu.
Ke mně domů.
K tobě domů?
- Ty někde bydlíš? - Jo.
No teda.
Já už si myslela, že bydlíš v tom autě.
Nesuď mě. Pořád se zabydluju.
Před rokem jsem se přestěhoval z koleje.
Tenhle dům mi odkázala teta.
Říkám odkázala. Není mrtvá.
Ale nechtěla se obtěžovat s rekonstrukcí.
A samozřejmě se přestěhovala do Chorvatska.
Tyhle autíčka jsi postavil ty?
Jsou to modely.
Ale jo. Jako dítě. S tátou a s bráchou Eddiem.
Je to těžší, než se zdá.
Každý z nich nám zabral několik dní.
Makali jsme na tom až do noci.
A když jsem byl starší, přešli jsme na skutečná auta.
- Jako na toho Jaguára? - Jo, to...
To bylo to poslední, co jsme před Eddieho smrtí udělali.
- To mě moc mrzí. - Je to zvláštní.
Každý člen rodiny hraje svou roli, viď?
A když odešel, došlo mi, že jsem nepřišel...
jen o bratra. Od té doby nedokážu vůbec komunikovat s otcem.
- Mluvil jsi s ním o tom? - Ne. Jsme Angličané, Anno.
- O svých citech nemluvíme. - Jasně.
Jsi vlastně první, komu jsem řekl, že nemluvím se svým otcem.
- Jak zemřel? - Pokračujeme v prohlídce!
Z ložnice je ten nejlepší výhled.
A opatrně. Právě jsem nechal vyčistit koberce.
Dobré ráno.
Jdeš někam?
Jo, úplně mi to vypadlo.
Styanová mi svěřila další povinnost.
Svým způsobem jsem taky povinnost, kterou ti Styanová svěřila.
Promiň.
Maggie psala, že příští víkend je závod proti Cambridge. Půjdeš taky?
Promiň, cože?
Závod proti Cambridge.
Půjdeš taky?
To asi nezvládnu. Několik příštích týdnů budu zavalený prací.
Musím se vážně soustředit na disertaci.
Jasně. Pochopitelně.
Půjdu se obléct.
Jo, super. Děkuju ti.
Oxford!
Nandejte jim to, Oxforde!
PROMIŇ, JSEM ZASE V KNIHOVNĚ. UŽIJ SI TO. A HLAVNĚ SE OPIJ.
Dorazí?
Ne, nemůže. Studuje. Už týden jsem ho neviděla.
- Určitě by dorazil, kdyby mohl. - Jeho disertace je důležitá. Chápu.
- Lauro! Ahoj. - Ahoj! Vážně dobrá účast.
Jo, zdá se, že jsou tady všichni. Až na Jamieho.
I když už tě musí otravovat, že ho každý den vídáš v knihovně.
Už týdny jsem ho neviděla.
Zkusím se tím davem prorvat k pivu. Dáte si něco?
- Ne, děkuju. - Dobře.
Určitě je to jenom nevinný nedorozumění. Jamie přece není záletník.
Věděla jsi, že je sukničkář. Chtěla jsi něco nezávaznýho. Máš, cos chtěla.
Cecelia mě před ním varovala.
A řekla: „Snad budeš v pořádku.“ Nebo: „Stáhni se, nebo uvidíš?“
Do háje. Bylo to to druhý.
Je tady?
Hledáš mě?
Ahoj, Ridley. Cecelia nepřišla s váma?
Ne, poslední týden se soustředí na studium.
Zmešká závod s Cambridge? To je na vyloučení.
Ženy vyhrály přesně o 139 metrů, jak jsem si vsadil.
Vyhrál jsem 500 liber!
- Panebože! - Piva jsou na mě.
- Super. - Jdeme k baru!
Tak co si dáte?
Jestli chce vídat další lidi, nevadí mi to.
- Zjevně. - Ale nebude mi lhát.
- Ne. - Ne.
Ne, krucinál. Jdi mu vyrazit dveře.
- Znám kód. - Tak jo. Jdi dovnitř.
Jo!
Kašlat na to.
- Nebo kašlu na to? - Jo.
Kašlu na to!
Jamie?
Zajdu si pro kafe.
Chceš taky?
Musíš být vyčerpaný.
Proboha.
Ne. Anno, počkej. Anno...
CHEMOTERAPIE ZACHÁZEJTE OPATRNĚ
- Co to je? - Odejdi.
- Jamie, ty máš... - Vypadni!
Eddie měl rakovinu.
A zkusili všechno. Každou...
léčbu. Každý klinický test.
Na konci chtěl, aby to přestalo.
Sice mu to získalo čas, ale ten strávil v bolestech v nemocnici.
Neprodlouží ti to život, ale umírání.
Můj otec, tak odhodlaný nikdy nic nevzdat,
nechápal, proč nebojuje až do konce.
Ale jsou věci, se kterými zkrátka...
nemůžeš bojovat. Třeba se svým tělem, když se otočí proti tobě.
Víš...
Nechápu, jak to všechno zvládáš.
Měl jsem Cecelii.
Byla to Eddieho přítelkyně.
A vším si s ním procházela.
Teď jsme v podstatě rodina.
Jak to zvládá tvoje máma?
Moc dobře zrovna ne. Ale je skvělá.
Nikdy nedělá, že jde o ni, na rozdíl od otce.
I když Eddie umíral, tak...
Tlačil na něj. Hádali jsme se kvůli tomu.
A něco si řekli.
Každopádně... Teď jsem ve stejné situaci.
Je to genetické.
Viděla jsi moji poslední léčbu.
Možná tím získám čas, možná ne.
Ať to dopadne jakkoli, další léčbu už podstupovat nebudu.
A...
Můj otec tuhle volbu nedokáže respektovat.
DIMITRIHO KEBAB
Tohle bude moje poslední jídlo před smrtí.
Co si dáš ty?
To má být vtipné?
Je to vtipné, protože...
Dva lidi, co ze všech nejvíc potřebovali nezávazný vztah, dopadli takhle.
Nevyplýtvej svůj čas v Oxfordu na mě.
Vím, co všechno si prožila Cecelia s Eddiem.
To ti vážně neudělám.
Tohle přece měla být zábava. A taky byla.
Enormní zábava.
Ale moje nemoc není zábava, takže tímhle jsme skončili.
S kebabem.
Něco sice může být pomíjivé, ale to neznamená, že to nemá význam.
Nepředstírám, že chápu, čím si procházíš, ale vím, že na to nemusíš být sám.
Život není procházka růžovým sadem.
A jeden otravně brilantní muž mi kdysi řekl...
že to je na něm to nejlepší.
Nic se nezměnilo.
Budeme se dál bavit.
Jo.
Budeme se dál bavit.
Ne, to ne!
TOHLE VYPADÁ JAKO ZÁBAVA! VYPRODÁNO
- Profesorko Styanová. - Ano?
Promiňte, jste členkou výboru plesu na oslavu 750. výročí, že?
Jsem. A také vím, jak moc pohrdáš vším, co je...
Jak jsi to říkal? Okázalé a nevkusné a co si hraje na noblesu?
Ano. To zní, jako že jsem to řekl já, viďte?
Ale...
Mám jenom pár otázek ohledně způsobu uchopení...
S dovolením!
- Božíčku! Počkej, jdeme tam všichni? - Panebože!
- Hej? - Hm?
Jsem tady s tebou.
- Ahoj, mami. - Ahoj.
- Vypadáš báječně. - Děkuju ti.
Opiju se a svezu se na tom podělaným ruským kole.
Rád bych vám představil svou kamarádku Annu.
Ano, doslechl jsem se, že můj syn chodí s pěknou Američankou.
Taky jsem o tom slyšela, pane. Ale to mě nezastavilo.
Promiňte. Můžete na slovíčko, lady Davenportová?
Ano, jistě.
Omluvte mě. To bude otrava.
Jamie, mohli bychom si...
Co z nás bude? Přátelé,
nebo milenci?
Ani jedno.
- Tome! - Chtěl jsem říct třetí možnost.
Ahoj. Anno, vypadáš naprosto...
Je úchvatná, viď?
Škoda, že si ji všimneš, až když má šaty a podpatky.
Co? Ty sis myslela, že se tak koukám na Maggie?
Umíš si to představit? Ne, Maggie a já jsme jen...
- Přátelé. - Tak je to nejlepší.
Nikomu to neublíží.
Zdravím, Anno.
Smím vás pozvat na skleničku?
Jistě. To bych ráda.
Moje máma přišla do Států z Argentiny. Bez ničeho.
A táta je kubánský emigrant.
A jejich dcera studuje magisterský obor na Oxfordu a brzy začne u Goldmana.
Informoval jste se.
Jamie se mnou sice odmítá mluvit, ale naštěstí pořád mluví se svou matkou.
Budu k vám naprosto upřímný, Anno.
Chci pro Jamieho tu nejlepší možnou léčbu, ale musí bojovat.
Teď se mnou nemluví, takže mu nemůžu sdělit podrobnosti.
Jamie viděl, co se stalo Eddiemu. Myslím, že ví, jaké má možnosti, pane.
O všech neví. Jak by mohl? Jeho a Eddieho nemoc je neskutečně vzácná.
Mluvím s nejrůznějšími lidmi,
daruju finanční obnosy, sponzoruju výzkum.
Neumím si vůbec představit, jak to musí být náročné.
Jamie si myslí, že ví vše nejlépe, ale...
Ne, neví.
Vypadá, že je zdravý, ale není.
Musí se vrátit k nám domů na další léčbu a...
Očekávám, že ho o tom přesvědčíte.
Jsem velice rád, že si rozumíme.
Jamie mi řekl, že po Edwardově smrti jste si něco řekli.
Co jste mu řekl?
Opovažujete se mě soudit?
Musela jste se někdy dívat na to, jak umírá někdo, koho máte ráda nade vše?
Nemáte tušení, jaké to je přijít o dítě. S vědomím, že brzy přijdete o další.
Co jsi provedla tentokrát?
- Budu muset zpívat s kapelou? - Mluvila jsem s tvým otcem.
Jamie, musíte to napravit.
Anno. Vím, že máš svůj život perfektně naplánovaný.
Nesnaž se mi napravit ten můj. Některé věci nejdou napravit.
- Jako tvá kamarádka si myslím... - Dala by sis skleničku? Protože já ano.
Promiňte.
Ne, fotbal jsem dřív miloval. A byl jsem v něm skvělej.
Nebýt homofobních keců v šatně...
Říkávali mi Přeblafni ho jako Beckham,
Cristiano Ronald-au a mrcha Sabrina. Ale to nemělo s fotbalem nic společnýho.
Měl bys hrát za univerzitní gay klub. Jsou tam skvělí kluci.
To bych strašně rád.
A po zápase bychom mohli zajít na večeři a třeba do kina?
My dva?
Ne.
Ne, já jenom...
Hned se vrátím. Jenom...
Bože. Takhle mě nikdo nikdy neurazil.
Po desetiminutovým rozhovoru si mě chce vzít.
Vypadám jako někdo, kdo se chce vázat?
Vůbec nevím, kdo hergot jste.
Já asi taky ne.
Cecelie. Ahoj.
Jamie mi řekl...
Jako bych zpomaleně sledovala autonehodu.
Byl statečnost sama, ale...
naprosto mě to zničilo.
A nedá se to překonat.
Chodím ven, čas od času s někým flirtuju, ale...
Nic víc.
Asi budu nadosmrti starou pannou.
- Co je, Tome? - Chtěl bych si s tebou rychle...
Prostě tě... Jo, prostě tě odvedu.
Zatancujeme si?
- Víš, že neumím tancovat. - Co je? Měl o mě zájem.
A o to přesně jde, ne?
Protože tancuješ s potetovaným... Tonym.
A přitom bychom spolu mohli...
Naučím tě jezdit na jednokolce.
- Flirtuješ se mnou, Tome? - Ano, flirtuju.
Chceš něco říct?
Moc se omlouvám.
- Nechtěl jsem být... - Trouba?
V pořádku.
Pro vás Angličany je těžké mluvit o emocích.
Zatancujeme si?
Takhle?
Ne. My budeme ještě horší.
Tvoje máma je moc fajn.
Dala mi svoje číslo. Mám jí zavolat, abychom si spolu vyměnily komplimenty.
To podle Maggie znamená, že si spolu přátelsky promluvíme.
Rozepneš mi šaty, prosím?
To si piš. Ale cítím se...
Jamie!
Jamie! Jam...
Líbí se ti ty kytky?
Jsou umělé.
Je to tajemství.
Pozitivní na tom je, že se ze mě stala zelenina až po tom plese.
Umíš existovat bez ironie?
Ne.
Anno, jsem v pohodě. Jenom únava systému.
Vlastně jsem na tom asi líp než ty.
Poprosíme sestřičku, ať ti přinese něco na kocovinu.
- Tady. To ti pomůže. - Díky.
Ty budeš potřebovat něco silnějšího.
Whisky?
Poslední dobou hodně piju víno Buckfast. Znáš ho?
Vážně?
Tak si do toho přilej trochu mezcalu.
Asi si dám latté.
Profesorka Styanová mě opět požádala, abych učil.
Probereme Tennysonovu báseň „Přechod přes mělčinu“.
Jedná se o jednu z nejlepších básní o životě a smrti, která kdy byla napsána.
Přirovnává smrt k vyplutí na moře.
V posledních chvílích si přeje jen to, aby slyšel jemné zvonění zvonu
a pak byl pohlcen temnotou.
Nebojí se smrti. Naopak, přijímá ji.
A já říkám, proč sakra ne?
Protože tím vše končí.
Všechny věci, které jste měli za život udělat.
Ano, ale...
Maggie, možná nejde o to, kolik času člověk stráví na světě.
Ale o to, co s tím časem udělá.
Doufám, že umřu v baru.
Nemyslím smutným způsobem, ale zábavným způsobem.
Ne, já... Třeba se budu smát a spadnu ze židle.
Nezemřu kvůli tomu, že toho moc vypiju. Budu v sobě mít třeba dva drinky.
Ale zábavné drinky. S brčkem. Třeba piña coladu.
Bude tam můj přítel. Má rád bary.
Něžně mě políbí na tvář. Aby bylo vidět, že jeden druhého pořád chceme.
V tu chvíli budu velký filantrop.
Lidi díky jiskře v mém oku poznají, že chci pomáhat.
Moje smrt bude pro charitativní organizace velkou ztrátou. Lidi budou zarmoucení.
Z Oxfordu odejde velký krasavec.
Zkrátka zemřu, ale ve správný čas. Ale jo, zemřu v baru.
Ale Tennyson píše o mělčině, ne o baru.
Anno!
- Mami, ty ještě nespíš? - Přišla jsem z noční směny.
Mám přesčasy. Ty nedokážu odmítnout. A aspoň si s tebou díky tomu
můžu promluvit.
Co nevidět budeš zpátky!
- Já vím. Uteklo to vážně rychle. - Právě naopak. Už je to celá věčnost.
- Viděla jsem matku Stephena Delgada. - Jak se má?
Už má šestimístný plat.
Anno, musím s tebou probrat něco důležitého.
Ano?
- Příští víkend máš narozeniny. - Jamie!
Tak co podnikneme? Opijeme se u Seiny,
nebo si zaplaveme v Egejském moři? Nebo obojí?
Uděláme cokoli a pojedeme kamkoli budeš chtít.
- Kamkoli? - Kamkoli.
- Uděláme cokoli? - Cokoli.
Ježíši Kriste, sleduj tu cestu!
Jež... Okamžitě se přestaň tak samolibě usmívat.
Zpomal. Zpomal, tady musíme zatočit! Panebože!
Už jsem to auto jednou renovoval. Opatrně, prosím tě.
- Je to vážně zábava! - Soustřeď se na řízení.
Jsem Elizabeth Bennetová na cestě do Pemberley. Ale té to tam trvalo hodinu.
Pak najednou zatočila a...
Bože můj!
Tady jsi vyrůstal?
Ano.
- Tady? - Ano.
- Na tomhle místě? - Ano.
Taková díra.
- Už jste tady! - Ahoj.
Anno, pokaždé jsi krásnější. Za chvíli už nebudeme přítelkyně.
- Jak se máš? - Je v anglofilní extázi.
Ahoj, broučku.
Tvůj otec právě něco dočítá.
Ukážu ti, kde Alžběta uvěznila Marii Stuartovnu.
- To snad ne! - Jo.
Až bude moc namyšlený, připomeň mu, že jeho dědeček před sedmi generacemi
byl sluhou stolice. To znamená, že královi utíral zadnici.
Ahoj. Zrovna jsem slyšela o tvém dědečkovi před sedmi generacemi.
Dělá, jako by šlo o hroznou věc. Ale lord Norris byl mocný muž. Naslouchal mu král.
A nejen to.
Pojď, ukážu ti gobelíny. Až po tobě, má drahá.
Překvapení!
- To snad ne. - Obávám se, že ano.
Překvapení!
Jamie, nemám ráda překvapení.
Moje chyba. Tak tvoje narozeniny zrušíme a pošlu všechny...
Tak už...?
- Jasně. - Ano.
Překvapení?
- Ano! - Jupí!
Ahoj.
Na Annu!
Hurá!
- Jo! - Charlie, fakt ti to jde.
Byl jsem kapitán školního kroketového týmu. Prohráli jsme každý zápas.
Kdo je na řadě? Říkáte, že naše oslavenkyně?
Jo!
- Nikdy jsem to nehrála. - Vážně?
- Ještě že máš seznam věcí, cos nezažila. - Už ten seznam nemám.
Dokončila jsi ho?
Ne, zkrátka to beru den po dni.
To se mi líbí.
- Dobře, takže... - Mám se ohnout?
- Jo. - To si nechte na doma.
On je tady doma. A žila tady i královna Alžběta.
To je ale v kroketu...
fakt špatný.
Asi mám špatného učitele.
Vážně? To bylo zbytečně kruté. Další?
Paráda!
Stačí nám jedna láhev?
Charlie.
- Přinesu další. - Dobře.
Hned jsem zpátky.
- Promiň. Až po tobě. - Ne, po tobě.
- Odnesu to nahoru. - Budeme mít svíčkovou Wellington.
Jo. Tohle je na ven.
Jamie, můžeme si promluvit?
Musíme?
Dneska?
Fajn.
- Přinesu koště. - Ne, Luke to uklidí.
- To není nutné. - Nech to být!
Můžeš mě poslouchat?
Aspoň jednou.
Mluvil jsem s doktorem Patelem. Říkal, že existuje nový lék...
Už žádné léky.
- Říkal jsem, že končím. - Musíš dál bojovat!
Ty to prostě nechápeš!
Nechci strávit zbytek života v nemocnici.
Chci ho strávit v Oxfordu a dělat, co mě baví. S lidma, co mám rád.
To nikdy nepřijmu.
Nemůžu jen tak sledovat, jak...
Tvůj bratr to aspoň zkusil.
Ano.
Edward byl podle tebe dokonalý.
- Neupřednostňoval jsem ho. - Víš, co jsi řekl? Protože já ano.
Zhroutil jsem se.
Oplakával jsem svého syna.
Mého bratra!
Jamesi.
Prosím.
Jen se tě snažím udržet naživu.
To ale není tvoje rozhodnutí.
Jamie?
Jak si užíváš narozeniny?
Pořád to může být lepší.
- Nebo i horší. - Ty jsi ale optimistka.
Je to příšerná situace, viď?
To je.
Mohla by být lepší, kdyby se uměli dva jistí lidé líp chovat.
Nemůžu víc souhlasit. Tom a Maggie se až moc často líbají. Znepokojující.
Víš, že mě musíš poslouchat. Celý můj narozeninový měsíc.
Měsíc?
Jsi taková Američanka.
Jo. A jelikož jsem Američanka...
Můžu být neomalená?
Předpokládám, že teď budeš.
Umřel Eddie tady?
Ano, umřel.
Eddie hrál ve vašich životech důležitou roli.
Proč nemůže tutéž roli hrát vzpomínka na něj?
Nechápeš to.
Samozřejmě.
Nepocházím odsud.
Půjdu dovnitř. Ještě musím něco udělat.
Potřebuješ něco?
Mám pro vás dárek.
Děkuju ti.
To jsi nemusela.
Není za co.
Uvidíme se u večeře.
PŘESTAŇ A MYSLI! ŽIVOT JE JEN DEN.
KŘEHKÁ KAPKA ROSY NA NEBEZPEČNÉ CESTĚ. – KEATS
Teď ten ode mě.
To snad ne!
Předvídatelné, ale dobrých bot není nikdy dost.
Kdykoli je budu nosit, vzpomenu si na tebe. A to bude často.
Chceme, aby se ti po nás tak stýskalo, že se sem vrátíš.
Napadlo tě...
tady zůstat?
Vysoká škola, Oxford, Goldman.
Takový byl vždycky plán.
Dobře. Vera Wangová plánovala být krasobruslařkou.
Giorgio Armani vystudoval lékařství.
A Victoria Beckhamová chtěla být zpěvačkou.
- Mňau! - Tak kdo ještě? Tome!
- Nevěděl jsem, že máme přivézt dárky. - Je to oslava narozenin!
Tak jí budeš muset zazpívat. Pojď.
Tak jo.
Antonia mi řekla, že Jamie a Eddie
kradli svému tátovi ručně šité boty a nosili je.
Údajně...
William o tom údajně věděl, ale byl potají pyšný na to, že se jim líbí jeho styl.
- Kéž bych Eddieho poznala. - Měl by tě moc rád.
Lituješ toho někdy?
Cecelie!
- Umíš hrát na piano? Potřebujeme pomoc. - Umím. Už jdu.
V životě toho nebudu litovat.
Tak jo, co mám zahrát? Jo. Dobře.
Jo.
Vysoko!
Promiňte.
Anno?
- Jak se opovažuješ! Au! - Jamie?
Williame?
- Ale no tak! Já vážně ne... - Co? Ne! Tumáš!
Hej!
Moc se omlouvám.
Zmeškal jsem otevírání dárků. My...
Prostě...
- Povídali jsme si. - A pak začali pít.
- Ano. - A pak jsme to dokončili.
Ano. Podívejte na to.
A kde máte kola?
- Kde jsou kola? - Myslím...
Kola jsi měl na starosti ty.
- Můžeš, ano. - Zbožňuju Tchaj-pej.
Ne.
- To ne! - Jo.
Nevěřím ti.
Rád bych pronesl přípitek.
Na Annu.
Všechno nejlepší.
Děkuju ti, že jsi takhle zkombinovala Keatse, auta a Eddieho.
Za tenhle večer vděčíme tobě.
Na zdraví!
- Na zdraví! - Na zdraví!
A...
Na Jamieho.
Na mého... syna.
Mého chlapečka.
Lásku...
mého života.
Já...
chtěl bych... chci...
Já...
Odpusťte.
- Ano! Na Jamieho. - Na Jamieho.
Na zdraví. Teď bych se rád ujal role Annina opatrovníka
a zeptal se vás, pane Davenporte,
jaké s ní máte úmysly, pane?
Buďme upřímní, byl jsi děvkař.
Omlouvám se. Pardon. Tvoje máma to ví. Doufám.
- Samozřejmě. - Rozhodně.
Měl víc úlovků než zkušený myslivec. Měl každou,
která zrovna neutíkala na autobus. A někdy i tu. Ale zdá se, že ses usadil.
Ale chci, abys mě ujistil,
že Anna neskončí sama.
Za půl roku.
Pardon, co je na tom legračního?
Je mi líto, že tě musím zklamat.
Ale jednu věc vím naprosto jistě.
Annu nakonec opustím.
Na medicíně mi zbývá ještě rok. Kvůli tobě budu studovat dál.
Vyléčit nevyléčitelný nemoci určitě není těžký.
Pro mě už je asi pozdě, Tome. Ale moc si toho vážím.
- Kam jdeme pařit teď? - Teď půjdeš do postele.
Všichni chtějí jenom jedno. A ode mě už to nedostanou. Zasloužím si víc!
- Pojď. - Úžasný.
- Dobrou noc, Ceci. - Dobrou.
- Uvidíme se ráno. - Jo.
S tátou se asi pokusíme dostavit to autíčko.
- Jestli ti to nevadí? - Ne.
Ne?
Děkuju ti.
Taky tě miluju.
- Tak co teď? - Doděláme to autíčko.
A už neblbni.
- Už neblbni. - Za to můžeš ty.
Všechno nejlepší, Anno!
- Vrátíš se už za dva týdny, zlatíčko. - Jo.
Co se děje?
Tak jo. Musí si se mnou promluvit. Běž.
Dobře.
Je pryč.
Tak povídej.
Já ti nevím, mami. Já...
Ani nevím, jak mám...
Zkrátka... já...
Už nechci to, co jsem si myslela, že chci.
A vím, že si nemůžu dovolit rozhodnout se špatně, ale...
Zůstanu tady.
Co?
Cože? To ne! Proč? Ne, Anno! Ne. Proč takhle zahazuješ svou budoucnost?
To ne!
Já věděla, že se to stane.
- Opravdu? - Samozřejmě!
Protože jsi snílek, Anno!
Promiň, mami. Víš...
Nemůžu odjet.
Nikdy nevíš, jestli je tvoje rozhodnutí...
správné, nebo špatné. Dokud ho neučiníš.
A i pak...
Ale důležité je... že to rozhodnutí...
je na tobě.
Nechci tě zklamat.
Anno.
Vždy jsem ti říkala, že dokážeš všechno.
A tím jsem nemyslela jen to, že máš všechno ve svých rukou.
Taky jsem tím myslela, že jsme tu pro tebe, ať už se rozhodneš jakkoli.
Není to perfektní, ale už...
Děkuju ti, mami.
Zítra jim řeknu...
že tu práci odmítám.
Mám tě ráda.
- Mám tě ráda, ahoj. - I já tebe.
Vrátíš se tam.
- Jamie. - Ne, Anno.
Věř Cecelii. Tohle nemá budoucnost.
Budoucnost nemám zaručenou nikde. Ale tady jsi aspoň ty.
Dohodli jsme se, nebo ne?
Ano, já vím. Má to být jenom zábava, ale...
- Už jsme se posunuli dál, ne? - Nemůžeš zůstat. Nedovolím ti to.
- Jsi směšná. - Přestaň mi říkat, jaká jsem!
Myslíš si, že mě můžeš změnit podle svých ideálů, ale tak to není, Jamie.
To dobře vím! Protože bych ti nikdy nedovolil udělat tak hloupý rozhodnutí!
Co to děláš?
Kam jdeš?
V tomhle domě je asi milion pokojů. Určitě budu mít kde spát.
Ahoj. Ano, jistě.
Hodně štěstí v Americe.
Pořádně se usmějte.
Natáčím video.
- To je trapný. - Ne, je to dobrý.
Kde je Cecelia?
Jo.
Asi mám dneska rande.
S Tomem se k vám přidáme.
- To bych ráda. - Super.
Anno, půjdete s náma taky?
Ne.
Pořád s ním nemluvíš?
To je šílený. Nemůžeš se po tom všem jen tak vrátit do New Yorku.
Řekl to jasně. Nechce mě tu.
Miluje tě a neví, o čem mluví.
Napůl světlo, napůl stín. Nech mého ducha spát.
Lásku nepoznáš, když neumíš plakat.
Tennyson.
Poslouchal jsem. Tady tituly nerozdávají zadarmo.
Tak jo, je na čase začít pít. Kdo si dá gin? Gin?
Promiň, nemůžu. Jdu na zápas Oxford United.
- Na fotbalový zápas? - Mám rande. Tak zatím ahoj.
- Zajedeme na jednokolce do hospody? - Ne. Pojď. Ty taky, Anno!
Jupí!
Ahoj.
- Ahoj, Lauro. - Promiň.
Mám tu pro studenta připravit tuhle knihu.
Jistě.
WALDEN ANEB ŽIVOT V LESÍCH
Teď to vnímám jinak.
Došlo mi, že...
jsem se mýlila.
Jak ses mi během našeho prvního večera snažil zdvořile vysvětlit,
Thoreau nemyslel smysluplným žitím to...
že si všechno naplánujeme, ale...
že jsme si jistí každým sebemenším momentem.
Protože život je jenom sled momentů.
A já chci svoje momenty strávit s tebou.
Všechny, co nám zbývají.
Víš, že se Thoreau tehdy psychicky zhroutil?
Jo, to už teď vím.
Anno, tohle chci ze všeho nejvíc. Ale je to šílenství.
Já... Bojím se, že toho budeš litovat.
Jsem přesvědčená o tom, že nesmíme litovat ničeho, co uděláme.
Měli bychom litovat jen věcí, které neuděláme.
- Mám ti zazpívat? - Rozhodně.
- Pořád mi dlužíš Celine Dion. - Jo.
Jamie.
Jamie?
Jamie!
Jamie?
Jamie!
Kruci.
Proboha.
Neboj. Jsem přímo tady.
Už bylo sakra načase!
Promiňte. Neměl jsem...
- Jak je na tom? - Tenhle výsledek jsme si nepřáli.
Bojuje s těžkým zápalem plic.
Rakovina vážně oslabila jeho imunitní systém.
Teď je ideální doba na to, abychom probrali další léčbu.
Ne. O tom rozhoduje Jamie.
Chce to nechat na přírodě.
A to bychom měli respektovat.
Děkujeme.
Když jsi tady zůstala, musíš vyrazit na tu velkou cestu.
Pojedeme spolu.
Napřed pojedeme...
do Amsterdamu.
Do čtvrti červených luceren.
Takový typ kluka nejsem.
Je tam jeden kostel.
Skrytými dveřmi se dostaneš do kaple.
Je nádherná.
Vyrazí ti to dech.
BUDÍK ODLOŽIT
VĚČNOST SE SKLÁDÁ Z MOMENTŮ. EMILY DICKINSONOVÁ
A pak do Paříže.
Opijeme se u Seiny.
To je krása, viďte?
Pak do Benátek.
Strávíme noc na gondole.
Děkuju.
A pak pojedeme k Poseidonovu chrámu.
Je vysoko na výběžku nad mořem.
Zaplaveme si v Egejském moři.
A žili bychom smysluplně.
Vysáli bychom veškerou dřeň života.
Nehledě na to, jak náročný by byl.
Poezie se dá naučit.
Ale měla by se především prožít.
Zkuste ji prožít na vlastní kůži. Zabývejte se jí.
Připusťte si ji k tělu a...
dovolte, aby vám změnila život.
Tohle je má první hodina.
A tak jsem si vás chtěla získat úplatkem.
Překlad titulků: Jakub Doležal