Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ҐОЛДМАН САКС
КОРНЕЛЬСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ АННА ДЕ ЛА ВЕҐА
Я проїхав 10 000 км не для того, щоб у перший ранок в Англії
розмовляти з якоюсь ботанкою з Вігокена, Нью-Джерсі.
Дивіться! Ця будівля...
На нього не дивіться. Ні. Оце!
Погляньте на будівлю позаду...
Вона там учитиметься!
Білл Клінтон навчався в Оксфорді.
А після її чекатиме робота в «Ґолдмані Саксі».
Випускники Оксфорду заробляють на 25 % більше, ніж інші випускники.
Загуглити Оксфорд на телефоні легше, мамо.
Ось і вона!
- Анно, ми сумуватимемо за тобою. - Я швидко повернуся.
Уявіть собі.
Прекрасна Англія.
Хоча я чула, що там часто дощить.
Поет Генрі Девід Торо пішов у ліс,
щоб, як він сказав, «жити свідомо».
Натхненна ідеєю розпланованого життя,
я сумлінно вчилася, закінчила університет з відзнакою
і отримала роботу на Волл-стріт, яку відклала,
щоб мати можливість присвятити рік собі
та вивченню вікторіанської поезії в Оксфордському університеті.
Рік для здійснення моєї мрії.
Усе йшло за планом.
Поки не пішло шкереберть.
Гаразд.
З твоєю красою зникне і мій потяг.
Привіт.
- Я Анна де ла Веґа. - Хто це в біса?
Американка.
Гарне личко. Потворне взуття.
БУДІВЛЯ КЛАРЕНДОН
Чмо болотне!
Дощ, так?
Не зовсім.
Добридень.
Рибу з картоплею фрі, будь ласка.
Пікшу?
Лапшу?
Ні. Рибу.
Так, пікшу. Або тріску. Або савелой.
Я не... Я...
Просто... рибу з картоплею.
- Велику? - Велику! Так!
- 8,50, п'ять хвилин. - Чудово.
ТРІСКІАНСЬКА РИБА Й КАРТОПЛЯ ФРІ
Джеймі, це не найкращий заклад харчування.
Він у трійці. Привіт, друже.
Можна дві великі порції тріски, горохове пюре, мариновану цибулю і картоплю фрі?
Картоплю?
Тобі хіба можна?
Боже, і справді. Мить насолоди, а наслідків на все життя.
А можна дві дуже великі картоплі фрі?
Не слухайте цю жінку. Їй ще треба повчитися жити свідомо.
Це не мої слова, що тобі не можна...
Що ти робиш?
Боже, ти ховаєшся?
Ні. Веду битву з неслухняними шнурівками.
Ти ховаєшся від Джессіки Борн.
Дивно, що ти можеш вийти з дому, зважаючи на кинутих тобою жінок.
Вона вже пішла. Мабуть, упізнала твою машину.
Це один із мінусів рідкісних автомобілів. Привертає увагу.
Тут Бонд прорахувався. Слід було брати «Форд Фокус».
Боже мій.
Ти!
Я?
Так, ти — чмо болотне. Твоя машина мене забризкала.
Ну, я... Чорт!
Риба з картоплею фрі, люба.
Мені дуже шкода!
Справді.
Ага, мені теж.
- Агов! - Ні!
Він тут!
Ховається від тебе.
Ні.
- Джессіко, люба. Привіт. - Ти в нормі, Джессіко?
БУДИЛЬНИК
Ласкаво прошу
до Оксфордського університету,
установи, яка існує тут уже сотні років
і щороку приймає нових молодих людей.
У ці двері перед вами заходили великі лідери,
видатні вчені й літератори.
Ви забудете відвідані тут вечірки
й здобутих тут друзів,
але ніколи не забудете, чого навчилися і що вивчили тут.
Ваш час тут дорогоцінний.
Він миттєво дійде до завершення.
Ловіть мить.
Усе гаразд. Ти вчасно.
А, так. Я просто...
Я була на тій події з...
- Меґґі Тімбс. - Добридень, я Анна де ла Веґа.
- Ти американка? - Так. Із Квінса, Нью-Йорк.
Доброго ранку. Я прийшов.
Чарлі! Як твоє літо?
Без кохання.
Я ганявся за веслярем-адонісом зі спокусою в очах і торсом, твердим як...
Це Анна.
- Привіт, новенька. - Ми вже бачились.
Сусідка. Ти назвав моє взуття потворним.
Чому такому серденьку важко знайти кохання?
Без кохання, люба, але не без сексу.
Ця чудова посмішка з лишком компенсує ці туфлі.
Усім добридень.
Боже, це професорка Стаян. Вона моя героїня.
Через неї я тут.
Жахливі новини. Мене призначили керівницею аспірантури.
Я занадто поважна, щоб викладати вам, принаймні цього семестру.
Заміна більш ніж надійна. Він мій дратівливо талановитий аспірант.
Я виставлятиму оцінки. Він викладатиме. Найкраща комбінація.
Це не експлуатація молоді.
Він хоче викладати. Сам напросився.
Тож так, ще побачимося.
Джеймі, твій вихід.
Дякую.
Привіт.
Боже, та ви жартуєте.
Ну це справжній красень.
Оскільки це моя перша пара,
я вирішив задати тон. Запропонувати вам
хабар.
Це
величезний торт.
Тож...
Пригощайтеся.
Який торт? Я б його з'їв.
Ага.
П'ять років тому я сидів там, де й ви.
Зайшла професорка Стаян, і я подумав:
«То це вона моритиме мене нудьгою протягом наступних кількох місяців».
Привіт.
Це ти.
Привіт.
Пані та панове, у нас тут студентка аж з...
- Нью-Йорка. - Нью-Йорка. Ласкаво просимо.
Бачу, ти не пригостилася. Треба, щоб ти почувалася як удома.
А ще кажуть, що в Нью-Йорку
все більше.
Насправді це про Техас.
Неважливо.
- Я не хочу торта. - Не хочеш торта?
- Ні. - Добре. Так.
Пані Маккензі готувала його на нашій університетській кухні,
тож це образа для університету, всіх тут присутніх і всього Оксфорда...
- Я його з'їм. - Я не змушуватиму тебе.
- Незвично... - Але я хочу.
- Знаю, але... - Я наполягаю.
Смакота.
Добре. Отже, поезія.
Я любив поезію, але вікторіанська поезія — для мого тата.
Старигани в циліндрах торочать про славу закордонних воєн.
Мабуть, це не найцікавіша тема у світі,
але навіть у найсміливіших мріях
я не очікував знайти у творчості вікторіанців
такі... відчай,
жах, красу,
мудрість, пристрасть.
Якщо ти не проти,
зроби ласку, зачитай нам цей вірш.
Його написала американка.
Гадаю, нам усім сподобається слухати його в оригінальному ритмі.
«Горить моя свіча з обох боків —
Не витримає й темної ночі вона
На радість друзів та злість ворогів
Світло ясне вона дає сповна».
Дякую.
Це вірш Едни Сент-Вінсент Міллей.
Є багато різних інтерпретацій, але ось мої п'ять копійок.
Я думаю, вона каже, що добре прожите життя має свою ціну,
але, чорт забирай, воно того варте.
Ніщо не вічне.
Наші пристрасті, кохання чи життя
можуть бути швидкоплинними,
але якщо поки є шанс, ми приймаємо їх повністю,
тоді можна сказати, що ми справді жили.
Поезії можна навчити, але насправді її треба спробувати.
Її треба перевірити. Нею треба зайнятися.
Прийняти. Дозволити їй змінити ваше життя.
І тому, в такому дусі, я постараюся навчити вас лише одного.
Хто здогадається, чого саме?
Їсти торт?
За будь-якої нагоди.
Напишіть мені, й ми заплануємо уроки.
Можна на два слова?
То ти моя американська магістрантка.
А ти не той професор, заради якого я приїхала.
Ні, але я лише заміняю професорку Стаян,
коли їй ліньки викладати.
Вона дуже лінива. Вибач, що розчаровую.
Я дійсно розчарована.
Тож днями...
- Я зазвичай не ховаюся у фастфудах. - І не оббризкуєш людей водою з калюж.
Жахлива помилка.
Повір, я точно не думав
починати імпровізоване змагання мокрих футболок.
Але ти б перемогла.
Не варто було їх згадувати.
Я їх не відвідував.
Звісно ж.
Одного разу...
Насправді я дуже зрілий.
О, ну, це дуже заспокоює.
- Я спокійна. - Вітаю, професоре Девенпорте.
- Перше заняття. - Хочеш торта?
Ні, звісно. Коли ти востаннє бачив, щоб я їла торт?
На мій день народження?
Анно!
- Гей. - Фліртуєш із викладачем у перший же день?
- Що? Ні! Я... - Нічого, це класно.
У тебе є велосипед?
Ні.
В Оксфорді без велосипеда ніяк!
Добре, сідай. Я знаю людину.
- Це безпечно? - Я б так не сказала.
Небезпечно.
- Я піду за тобою. - Сподіваюся, ти швидко ходиш.
Удачі.
Меґґі!
Іду!
Мати Василева! Боже, знову?
Привіт, Томе. Усе гаразд?
Упустив кляті «Медичні недуги» Гаргрівза собі на плюсну.
Ой. Як іронічно.
Знайомся — Анна. З Америки.
Ким нам судилося бути? Друзями чи коханцями?
- Друзями. - Точно?
- Точно. - На 100 %?
- Друзі. - Ого. Холодна.
Найкращі завжди найжорстокіші.
- Не завжди. - Заходьте.
- У тебе книга, яку я позичив?... - Ні!
Нічого собі.
Ось вона.
Герцогиня.
Ясно. Ого. Вона така британка.
- А це... добре? - Так.
Якщо цікавить британське, я знаю, як ідеально провести вечір.
Вітаємо. Це «Гола зваба» — шоу знайомств, в якому все виставляють напоказ.
Смішне. Це класика. Таке бунтарське.
Вона має рацію. «Гола зваба» дійсно бунтарська.
Ні, я про «Вимоги чоловіка» Елізабет Баррет Браунінг.
Послухайте.
«Якщо ти бажаєш, любий Доказу жіночої любові
Я кохатиму тебе пів року Як здатен чоловік»
Де тут бунтарство?
Вона засуджує незрілого чоловіка-гульвісу в 1800-х роках.
Це геніально. Професор Девенпорт оцінить.
Піду відправлю.
Боже, така завзята. Пішла до того, як показали пеніси.
А ось і вони.
Будь ласка, іди звідси.
Гаразд!
Лише спробуй не прийти. Чуєш?
Вибач.
- Зайду пізніше. - Ні.
Заходь. Сідай.
Що ти думаєш про свій твір?
По-моєму, я зробила кілька вдалих висновків і спостережень.
Що ти думаєш про мою роботу?
Роботу? Саме на це воно й схоже.
У 3000 слів ти вмістила суфражисток, зародження фемінізму,
полювання на відьом у Салемі. Неабияке досягнення. Усе, крім завдання.
Добре.
Тоді піду ще попрацюю.
Чекай, ні.
Вибач.
Почнімо спочатку, будь ласка. Вибач.
Дивний ранок.
З усіх віршів у збірці чому ти обрала саме цей?
Гадаю, це правда про чоловіків.
Ти думаєш, що чоловіки здатні кохати жінку лише пів року?
Деякі чоловіки — так.
А що, як їхнє кохання сильне
в цей час?
На твою думку, усе має значення лише тоді, коли існує вічно?
Авжеж.
Гадаю, ти вибрала цей вірш,
бо думаєш, що він щось говорить про мене.
Я розчарований,
бо хотів дізнатися щось про тебе.
Вибери інший вірш. Перший, який тобі припаде до душі.
Обрала?
Супер.
«О, люба, будьмо вірні одне одному
Бо світ, який, як нам здається, перед нами Мов край казкових мрій —
Такий різноманітний, гарний, новий»
«На ділі — ні радості в нім Ні світла, ні любові»
«Ні певності, ні миру
Ні втіхи від страждань
І ми стоїмо тут, наче на темнім полі»
«Де вітром мчать тривоги й крик безладний Боротьба і втеча»
«Де в темряві зчепилися сліпі полки»
Швидко, не думаючи. Що Метью Арнольд має на увазі?
Я думаю, що правда життя в тому, що воно важке.
Але ми є одне в одного.
Я вражений.
Ти знайшла надію в найпесимістичнішому вірші
вікторіанської епохи.
Тепер ти знаєш дещо про мене.
- Мені дзвонив твій тато... - Боже!
- Ні, це я винна. - Мені дуже шкода.
- Привіт. - Привіт.
- Ми тут уже закінчуємо. - Так.
- Дякую. - Дякую. Так.
- Побачимося на парі. Вибач. Ага. - Так.
Анно.
Нам повідомили, що ти ніколи не бувала в пабі.
Так.
Ганьба. Взувайся і негайно йди за нами.
Ні, не це.
Паби — як церкви.
Ми вважаємо їх священними й сумлінно відвідуємо їх.
За нашу нову подругу Анну,
яка здолала 5485 км заради 929-річної освіти. Будьмо.
- Будьмо! - До дна!
Боже, який він колючий. Потримай.
Ти ніяк не можеш із нього вилізти.
- Ти вперше вдягнув светр? - Нам треба поговорити про Тома?
Так, він тобі подобається?
Ні, а тобі — так.
Знаю. По-моєму, він такий хупавий.
По-твоєму, він худавий?
Ні, хупавий — чудовий.
Усім привіт.
Усі дуже раді тобі в Оксфорді. Ти така новенька.
Я представлю тобі деяких гідних холостяків. Ти ж без пари?
Ходімо.
Хлопці з Оксфорда дуже розумні.
Ти не зрозуміла.
Ні, я тебе чудово розумію.
Ти кажеш, що всі американці тупі.
Ні! Ви прямолінійні, наївні,
що мені, до речі, подобається.
І в чому саме ми такі наївні?
У дрібницях.
У географії, всесвітній історії,
у своїй культурі зброї, впливі на інші країни,
свідомому прославлянні невігластва.
Ти перепив, Іене. Іди додому.
І ви абсолютно нездатні зрозуміти іронію та сарказм.
Так. Ні, це справедливо.
Може, ти навчиш мене іронії.
Я певна, ти чудовий вчитель.
Так і є.
Я б міг тобі допомогти.
Меґґс, я піду у вбиральню.
Туалет.
- Туалет. - Попустила тебе, друже.
Агов, міс Мексико.
Міс Квото рівності.
Хочеш щось сказати?
Ми всі знаємо, ти тут через квоту.
Я пробачу, що ти зайняла місце когось, хто був би гіднішим,
якщо пригостиш випивкою.
Може, я з тобою поділюся?
Меґґс, я піду. Цей заклад не для мене.
Друже. Не треба.
Не треба мене рятувати, дякую.
Ні, звісно, ти неймовірно страшна, але щоб було ясно, я рятував його.
Провести тебе?
Я впораюся з небезпечними вулицями Оксфорда.
Ти здивуєшся.
Річ у гаргуйлях, вони особливо злобні вночі.
Вони їдять американців.
А що, як я їх відлякаю прямими запитаннями?
Так, це спрацює. Точно. Це криптоніт для британців.
Навіть гаргуйлів.
Не хочу відривати тебе від гарему, що там чекає на тебе.
Гаремні дівчата принаймні терплячі.
Ходімо?
Перший похід у британський паб точно запам'ятається.
Ти вперше була у британському пабі?
Це неприйнятно.
Анно, чому ти обрала Оксфорд?
У мене бібліотечний фетиш.
Гаразд.
Мені подобається бути в оточенні книг.
Немає кращого запаху у світі, ніж запах старих книг.
У десять років я прочитала всі романи Філіпа Пулмана.
Мені так запам'яталася розповідь про дівчину,
що мчить через це магічне і стародавнє місто.
Я вирішила, що так чи інакше
сидітиму серед цих запилених старих книг і перших видань.
Ти планувала приїхати сюди, коли тобі було десять?
Десять і три чверті, власне.
Добре тоді. Чудово.
Батьки завжди казали, що я можу все,
тож я навіть не думала, що не варто спробувати.
Мабуть, вони пишаються.
Вони ще більше пишаються тим,
що після повернення мене чекає робота фінаналітикині в «Ґолдмані Саксі».
І що...
Я не в курсі. Що робить аналітик?
У першу чергу, дослідження. Він вивчає компанії, звіти
та збирає цю інформацію у звіти для корпоративних клієнтів.
Звучить захопливо.
Не кожен може дозволити собі ретроавтомобіль на зарплату викладача.
Мені цікаво, що сталося з тією десятирічною мрійницею?
Вона знайшла нову мрію.
Заробляти стільки, щоб не турбуватися про гроші.
Гроші не вирішать усіх проблем.
Отак говорять лише багаті.
У мене немає запасного варіанту, є лише виш, Оксфорд, «Ґолдман» і крапка.
- Я все спланувала. - Так і треба, хіба ні?
Якщо хочеш жити свідомо.
Я думаю, що життя вміє зривати навіть найбільш продумані плани.
Та ну?
А ще я вважаю,
що найкращі моменти життя часто найхаотичніші.
Як ти потрапив сюди без плану?
Ні. Дай вгадаю.
Підготовча школа,
репетитори, Ітон, Оксфорд.
- Звідки знаєш про репетитора? - Я сказала «репетитори».
Це караоке до ранку, тож нумо співати!
Думаєш, ти кращий?
Я майже впевнений, що заспіваю краще.
Ви співаєте, професоре Девенпорте?
Я був у гурті.
«Надлишок бактерій».
Ми двічі давали концерти, тож це було серйозно.
Принаймні тут.
Якщо пригощу випивкою, це зробить мене фанаткою?
Так. Думаю, що так.
Два напої на підході.
Гаразд, це було жахливо.
Гей. Дякую.
Далі пісню Coldplay "Yellow" заспіває
Джеймі Девенпорт!
- Що? - Де ти, Джеймі?
Вибач, Анно. Що ти накоїла?
- Я забронювала твій третій концерт. - Анно, інші два були, коли мені було 12.
- Ти Джеймі? - Ти мав купу часу для практики.
Я був басистом.
Тоді удачі.
Де ти, Джеймі?
Джеймі!
- Ні, Анно, серйозно. Будь ласка, слухай... - Джеймі!
Джеймі!
Не соромся!
- Ні. - Ти взагалі чув цю пісню?
Отакої.
Чуєш. Я вважаю, що не треба шкодувати про свої вчинки.
- Слід шкодувати лиш про те, чого не робиш. - Так, але ти точно шкодуєш про караоке.
Вибач, єдине, про що я шкодую, — це що не заспівав Селін Діон. Слухай.
Тут є традиція. Після караоке треба їсти.
Я відведу тебе у справжній оксфордський заклад.
Це слоняча нога?
Тримайте.
Дякую.
Довірся мені.
Смачно.
Дуже смачно.
Друже.
Дякую, Димитрію.
- Дуже смачно. - Знаю.
Твоя черга.
Так, працює професіонал.
- Отак. - Готовий?
Ага.
- Ні. - Боже, мені потрібна серветка.
- Ні, не треба! - Так.
Терпи.
Це той хаос.
Спробуй.
- Дуже смачно. - Дуже смачно, скажи?
Що ж, я точно не мріяла про погане караоке і кебаби в Оксфорді,
але
я чудово провела час.
То що,
зайдеш на чай з оладками?
Краще не треба.
Добраніч, Анно.
Ти принизила себе, але тепер треба жити далі.
Усі через це проходять.
- А ти? - Боже, ні. Це така фраза.
Може, Джеймі Девенпорт тебе й відшив,
але в цьому ти точно без уваги не залишишся.
Вибір був між цим і Рут Бейдер Гінзбург.
- Сексуальною Рут Бейдер 60-х? - Ні.
Знаєш, це ідеальний образ.
Американський. Потужний.
Від нього дах знесе.
Дякую. А ти гарний Дракула.
Дракула? Ентоні Бріджертон. Ну серйозно.
То це не костюмована вечірка?
Привіт, Диво-жінко. Урятуй мене від того типа.
Не у твоєму смаку?
Я тут не говоритиму про молекулярну біологію.
Принести щось пити? Якщо лорд Бріджертон не проти.
Повністю дозволяю.
Я не розумію, що це за Гелловін такий.
У цій країні взагалі докладають зусиль?
Слухай, ну... Я перепрошую!
Не ти. У тебе милий, але дивний вигляд.
А в тебе вигляд розпусної рятівниці людської раси.
Ти сам це сказав, Ентоні.
Може, покатаєш мене на своєму невидимому літаку?
- Що? - Невидимий літак.
У Диво-жінки є невидимий літак.
Але його не видно. Він же невидимий.
Точно.
Так.
Потанцюємо?
Підійняти шасі.
Велика помилка — сильне відхилення назад під час тяги.
Це порушує координацію.
Часта проблема чоловіків з важким торсом.
Овва.
- Скоро будуть перегони? - Ні!
Якби так, я б не гуляв.
Найменша похибка — і програш.
Ти в нормі?
Іди до мене.
Я голодна.
Що смішного?
Боже. Ти серйозно?
Я це не їстиму.
Це як заправити дизелем «Ролс-Ройс»
замість преміумбензину без свинцю.
- Маєш рацію. - Так?
Не знаю, чим я думала.
На добраніч.
- На добраніч, Димитрію. - Добраніч.
Вайльд був фанатом Кітса і злився, що любовні листи Кітса розпродали.
«Щоб очі малі й недужі Могли палати й тішитись у тузі»
На сьогодні все. Дякую вам.
Мені треба повернути костюм.
Джека-Різника?
Ні. Анно, ти йдеш?
Анно, маєш хвилинку?
Я б хотів тобі дещо показати.
Це дещо особливе.
Думаєш, я не була в Бодліанській бібліотеці? Другий пункт у списку.
- Після чого? - Риби з картоплею фрі.
А чи була ти в бібліотеці всередині бібліотеки?
Вітаю в бібліотеці герцога Гамфрі.
Ні. Сигналізація.
Привіт, Лоро.
- Я виставила її для тебе. - Дякую.
Ось внутрішнє святилище.
Це ж Міллей.
Перше видання.
Такий приємний аромат.
Ого.
Я бачив тебе вчора у клубі.
Он як?
Хотів привітатися, та, здається, ти пішла.
Не зміг знайти ні тебе, ні того бовдура-весляра.
Ми пішли разом.
Мабуть, ти не помітив, бо був зайнятий Сесілією.
- Який тираж? - Пішла одразу додому?
Ні.
Ясненько.
Оладки?
Ні.
- Ми ходили до Димитрія. - Що?
...більшість людей не знає, що було надруковано 126 копій.
Це ж наше місце.
Наше?
Тобто наше з тобою?
Коли це було надруковано?
Професоре?
Це...
У 19...
У 1917 році.
Так.
У 1917 році.
- Дякую, Лоро. Я маю бігти. - Чудова книга.
Куди ми біжимо?
Просто... кудись.
До тебе?
Ні.
Задалеко.
А дах довго розгортати?
Дякую, що доставив
додому.
Не хочу бути грубим, але це ж просто розвага, правда?
Так.
- Розвага. - Розвага.
- Така розвага. - Така розвага.
Розвага — це все, що я можу запропонувати, тож лови мить.
Можна, я присяду?
Авжеж.
Смішно, що ми цим відомі, але після обіду чай п'ють лише туристи й моя бабуся.
Кажуть, ви з Джеймі — пара.
Ну, я б не сказала, що пара. Ми просто розважаємося.
Так, це він добре вміє.
А от чи вмієш ти?
Ми любимо вважати себе сучасними жінками,
але в житті важко не піддатися емоціям.
Повір мені, Анно.
Це не варте страждань.
Приємного чаювання.
Ми домовилися, що це розвага.
Розвага — це чудово. Оце так розвага!
Припини казати «розвага».
Але це така розвага.
А твій від'їзд — привід для розриву.
Так. Мабуть, це на місяць чи два.
Вгадайте, що мені тут нагадує колишнього?
- Анно. - Ні.
Анно, це буде честь для мене.
Дивіться, вони йдуть на бал. Я теж хочу.
ТАТО
Ні, я не...
Від заснування — 750 років, а ти не хочеш піти?
- Ти зануда. - Ні, повір, бали нудні.
Я піду з тобою будь-куди. Куди завгодно.
- Будь-куди? - Ага.
Може, до тебе?
Там зараз такі страшні лози.
- Аякже. - Вони такі...
Нічого собі.
БУДЕШ МОЄЮ ВАЛЕНТИНКОЮ? АЛЕ НЕ СВЯТОЮ
СВЯТОМУ ВАЛЕНТИНУ ВІДТЯВ ГОЛОВУ КЛАВДІЙ ІІ ГОТСЬКИЙ
Анно! Ти читаєш матеріали «Ґолдмана Сакса»?
Не відволікайся.
Твоє майбутнє вже близько.
До дна!
КАТАННЯ НА ЧОВНІ
Є й інші люди з...
Я просто не можу припинити дивуватися всьому як туристка.
Це так круто, що Шеллі, Толкін і Уайльд
прогулювалися цими садами.
У мене вдома такого немає. Цієї... історії.
Так, але є інші речі.
Бейсбол.
Велетенські машини.
Якщо тобі це до душі, ти маєш поїхати у велике турне Європою перед від'їздом.
Велике турне?
Так, як Байрон. Почати з Парижу.
- Напитися біля Сени, звісно. - Звісно.
А тоді я поїхав би до Венеції і провів усю ніч у гондолі.
Тоді до Греції. Відвідав би там храм Посейдона.
Він стоїть на мисі над Егейським морем.
Потім я посидів би
на мальовничому пляжі та, як сказав Теннісон,
подивився б на «захід і вечірню зірку».
Схоже, дехто тут має план.
Гадаю, що так.
І ти маєш...
Маєш відвідати квартал червоних ліхтарів в Амстердамі.
Я не з тих дівчат.
Ні, там є
церква.
Церква на горищі.
До цього святилища ведуть приховані двері.
Така краса.
Перехоплює подих.
Можемо піти разом.
Разом?
Не знаю, професоре. Це вже якось серйозно.
А я шукаю лише розваг.
Я скоро поїду в Нью-Йорк.
Так.
Може, замість великого турне ми могли б поїхати в невеличке.
Біля мого дому.
Твого дому?
У тебе є дім?
Так.
Овва.
Боже, я весь час думала, що ти живеш у машині.
Не суди мене. Я ще не обжився.
Я лише рік тому переселився з вишу.
Цей будинок мені залишила тітка.
Просто залишила. Вона жива.
Вона не захотіла паритися з ремонтом
і, звісно, переїхала до Хорватії.
Ти зробив ці іграшкові тачки?
Це моделі машин.
Але так, у дитинстві. З татом і братом Едді.
Це важче, ніж здається.
Ми втрьох кілька днів збирали кожну.
Цілими днями до пізньої ночі.
Коли я подорослішав, ми почали збирати справжні.
Як той «Ягуар»?
Так, це...
Це було останнє, що ми зробили до смерті Едді.
- Боже, мені так шкода... - Смішно.
У родині кожен грає певну роль, так?
Після його смерті я зрозумів, що не просто втратив
брата.
Я втратив можливість спілкуватися зі своїм батьком.
Ви з ним про це говорили?
Ми англійці, Анно. Ми не говоримо про почуття.
Точно.
Взагалі, здається, я вперше комусь розповів, що не розмовляю з татом.
- Як помер твій брат? - Продовжимо тур!
Ти ще не бачила спальні. Там найкращий вид.
І будь обережна. Я щойно поклав килими.
Доброго ранку.
Кудись їдеш?
Так, я забув, що маю дещо зробити.
Стаян поклала на мене ще одну відповідальність.
У певному сенсі я теж відповідальність,
яку на тебе поклала Стаян.
Вибач.
Меґґі написала про регату наступних вихідних.
Підеш з нами?
Що, вибач?
Регата на наступних вихідних.
Ти йдеш?
Ні, не думаю, що зможу.
Я буду дуже зайнятий наступні кілька тижнів.
Мені треба зосередитися на докторській дисертації.
Так. Точно.
Я піду одягнуся.
Так, чудово. Дякую.
Оксфорд!
КЕМБРИДЖ
ОКСФОРД
Потопи їх, Оксфорде!
ДЖЕЙМІ ДЕВЕНПОРТ ВИБАЧ, ЗНОВУ В БІБЛІОТЕЦІ.
РОЗВАЖАЙСЯ. НАПИЙСЯ ТАМ
Він прийде?
Не може. Вчиться. Я не бачила його весь тиждень.
Він прийшов би, якби міг.
Його дисертація важлива. Я розумію.
- Лоро! Привіт. - Привіт! Стільки людей.
Так, здається, тут усі, крім Джеймі.
Хоча тобі, мабуть, набридло бачити його щодня в бібліотеці.
Ні. Я кілька тижнів його не бачила.
Спробую пробитися й дістати випивку. Хочете чогось?
- Мені не треба. Дякую. - Гаразд.
Мабуть, це невинне непорозуміння.
Джеймі не з тих, хто спить з усіма.
Ти знала, що він ловелас.
Ти казала, що хочеш щось невимушене. Сама напросилася.
Сесілія мене попереджала.
Типу: «Сподіваюся, у тебе все гаразд». Чи: «Кинь, або тобі гаплик»?
Чорт. Таки «кинь, або тобі гаплик».
Вона тут?
Мене шукаєш?
Привіт, Рідлі. Сесілія не прийшла з вами сьогодні?
Ні. Вона вирішила трохи попрацювати. За пропуск перегонів треба відраховувати.
Жінки перегнали з точним результатом, на який я поставив.139 метрів.
Я виграв 500 фунтів!
- Боже! - Пиво моїм коштом.
- Іди сюди. - До бару!
Що хто буде?
Як він хоче зустрічатися з іншими, я не проти.
- Звісно. - Але я не дам себе дурити.
- Ні. - Ні.
Ні, трясця. Іди вибий його кляті двері.
- Я знаю код. - Ще краще. Впусти себе.
Так!
Трясця йому.
- Трясця? - Так.
Трясця йому!
Джеймі?
Піду за кавою.
Ти хочеш?
Мабуть, ти виснажений.
Боже мій.
Ні, Анно, зачекай. Анно...
ХІМІОТЕРАПІЯ ОБЕРЕЖНО
- Що це? - Геть.
- Джеймі, ти?... - Геть!
В Едді був рак.
Спробували все. Усі... види лікування. Кожне клінічне випробування.
Під кінець він хотів, щоб це припинилося.
Виграний час він провів у лікарні, страждаючи від болю.
Ти не довше живеш, ти повільніше помираєш.
Мій батько,
який ніколи не здається,
не міг зрозуміти, чому хтось не б'ється до кінця.
Але є те, із чим ти просто...
Ти не можеш битися. Як-от із тілом, коли воно проти тебе.
Я просто...
Я не розумію, як ти справляєшся з усім цим.
У мене була Сесілія.
Вона була дівчиною Едді.
І вона була з ним упродовж усього цього.
Ми тепер сім'я.
А як твоя мама?
Не дуже, але вона міцна.
Вона не зводить все до себе, на відміну від батька.
Навіть коли Едді помирав, він...
Він лише відштовхнув його. Ми посварилися,
а тоді пішли образи.
Хай там як,
тепер я в тій самій ситуації. Така генетика.
Ти бачила мій останній курс.
Може, він виграє мені час, а може, ні.
Але я більше їх не робитиму.
А мій батько просто не може змиритися з моїм рішенням.
КЕБАБ ДИМИТРІЯ
Гадаю, це буде моя остання трапеза перед стратою.
А ти що скажеш?
Що тут узагалі смішного?
Це смішно.
Двоє людей, які тут найбільше потребували випадкових стосунків, опинилися тут.
Не гай на мене час, що в тебе лишився в Оксфорді.
Я бачив, що сталося з Сесілією та Едді.
Я не мучитиму тебе цим.
Ми домовились, що це розвага, і так і було.
Було дуже весело.
Але моя хвороба не розвага, тому все закінчиться зараз.
З кебабом.
Швидкоплинність чогось не означає, що це не має значення.
Я не можу осягнути, що ти переживаєш,
але знаю, що ти не мусиш переживати це сам.
У цьому хаос життя.
І, як колись сказав мені один дратівливо геніальний чоловік...
це найкращі моменти.
Нічого не змінилось.
Продовжуємо розважатися.
Так.
Продовжуємо розважатися.
Ні!
ЦЕ МАЄ БУТИ ВЕСЕЛО! РОЗПРОДАНО
Професорко Стаян.
Ви ж займаєтеся організацією
балу з нагоди 750-річчя, правда?
Так.
І я в курсі, що ти зневажаєш усе...
Як там було?
Кричуще, вульгарне і без смаку під маскою вишуканості?
Так. Це схоже на мене.
Але...
У мене є кілька запитань щодо того, як ти тримав...
Я перепрошую!
Боже! Ми всі підемо?
Чуєш?
Я поруч.
- Привіт, мамо. - Привіт, сонце.
Ти така витончена.
Дякую.
Я наклюкаюся і піду кататися на чортовому колесі.
Знайомтеся, це моя подруга Анна.
Так, я чув, що мій син зустрічається з вродливою американкою.
Так, я теж це чула, сер, але це мене не зупинило.
Даруйте. Можна вас на два слова, леді Девенпорт?
Так, авжеж.
Вибачте, це така нудьга.
Джеймі, може б, ми просто...
То ким нам судилося бути? Друзями
чи коханцями?
Ні тим, ні іншим.
Томе!
Був і третій варіант.
Привіт. Анно, ти така...
Вона приголомшлива, так?
Шкода, що для того, щоб хлопець помітив, потрібні сукня і підбори.
Що? Ти думала, я так дивлюся на Меґґі?!
Ти що?! Ні, ми з Меґґі просто
друзі.
Так найкраще, друже. Без втручання не буде болю.
Привіт, Анно.
Як щодо випити чогось?
Звісно. Залюбки.
Моя мама приїхала з Аргентини ні з чим,
а мій тато — кубинський емігрант.
А донька здобуває ступінь магістра в Оксфорді
й скоро працюватиме в «Ґолдмані».
Ви все дослідили.
Джеймі зі мною не розмовляє, але, на щастя, досі розмовляє з мамою.
Буду з тобою відвертим, Анно.
Я хочу найкращого лікування Джеймі,
але він має боротися.
Він зараз зі мною не розмовляє, тож я не можу розповісти йому деталі.
Джеймі бачив, що сталося з Едді,
тому, думаю, він знає про лікування, сер.
Не про все. Як він може?
У них з Едді рідкісна хвороба.
Я розмовляю з людьми,
роблю пожертви, фінансую дослідження.
Навіть не уявляю, як вам важко.
Джеймі думає, що знає краще,
та це не так.
На вигляд він здоровий, але це не так.
Він має повернутися до нас на лікування.
Надіюся, ви допоможете нам його переконати.
Я дуже радий, що ми дійшли згоди.
Джеймі сказав, після смерті Едварда між вами виникла суперечка.
Що ви йому сказали?
Як ви смієте мене судити?
Ви бачили, як помирає людина, яку ви любите понад усе на світі?
Ви гадки не маєте, що означає втратити дитину,
знаючи, що скоро втратите ще одну.
Що ти вже накоїла? Ти ж не підписала мене на виступ із гуртом?
Я говорила з твоїм татом.
Ти маєш усе виправити.
Анна. Я знаю, що твоє життя ідеально сплановане.
Не намагайся виправити моє. Не все можна виправити.
Як твоя подруга, гадаю, він...
Хочеш випити?
Я — так.
Перепрошую.
Ні. Я любив футбол і навіть гарно грав.
Якби не гомофобні розмови в роздягальні.
Якщо чесно, мене називали «Бекхемом-геєм»,
«Кріштіаною Рональдою»
і «Сабріною, юною квіркою» — тут узагалі футбол ні до чого.
Запишись у футбольний клуб студентів-геїв. Хлопці там чудові.
Я б із задоволенням.
А після матчу, може, повечеряємо, подивимося кіно?
Зі мною?
Ні.
Ні, я просто...
Я зараз повернуся. Я просто...
Боже. Мене ще ніколи так не ображали.
Десять хвилин балакали, а він уже хоче вести мене до вівтаря.
Я схожий на того, хто готовий до чогось серйозного?
Я не знаю, хто ти такий.
Я вже й сам не знаю.
Сесіліє. Привіт.
Джеймі розповів...
Це було наче автокатастрофа у сповільненій зйомці.
Він був таким сміливим, але це...
мене повністю зламало.
І з цим нічого не поробиш.
Я гуляю, фліртую з хлопцями, але...
На цьому все.
Мабуть, я завжди буду незаміжньою.
- Що таке, Томе? - Я хотів спитати, чи можна мені... Я просто...
Так, просто візьму...
Ми танцюватимемо?
- Я не вмію танцювати тож... - Що таке? Я добре проводила час.
Так, але оце й усе, правда ж?
Ти танцюєш із татуйованим... Тоні,
коли ми з тобою могли б бути, знаєш...
Я навчу тебе їздити на велосипеді.
- Томе, ти зі мною фліртуєш? - Так.
Хочеш щось сказати?
Мені дуже шкода.
- Я не хотів бути... - Дурнем?
Усе гаразд.
Вам, англійцям, важко говорити про свої емоції.
Потанцюємо?
Отак?
Ні.
Набагато гірше.
У тебе класна мама.
Вона дала мені свій номер і сказала, щоб я дзвонила, коли захочу поґелґотати,
що, за словами Меґґі, стосується не гусей, а дружньої розмови.
Розстебни мені сукню.
Так, зараз. Мені просто трохи...
Джеймі!
Джеймі! Джейм...
Як тобі ті квіти?
Вони штучні.
Це таємниця.
Є й свої плюси —
принаймні після балу я не перетворився на гарбуз.
Ти без іронії зовсім не можеш?
Ні.
Анно, я в нормі. Це було перенапруження.
Мабуть, мені трохи краще, ніж тобі.
Можна попросити одну з цих медсестер дати тобі щось від похмілля.
- Це допоможе. - Дякую.
Джеймі, тобі треба щось трохи сильніше.
Віскі?
Я останнім часом п'ю досить багато «Бакфаста». Чув таке?
- Справді? - Так.
Трохи цього з додаванням мескалю.
Я б не відмовився від лате.
Професорка Стаян знову попросила мене її замінити, вибачте,
обговорити вірш Теннісона «Перетинаючи межу».
Це, мабуть, один із найкращих віршів про життя і смерть.
І він порівнює смерть із виходом у море.
У свої останні хвилини він хоче лише почути тихе биття дзвону,
а тоді поринути в темряву.
І замість того, щоб боятися смерті, він її приймає.
А я кажу, чому б ні?
Бо це кінець усьому.
Це кінець усього, що ти міг зробити.
Так... але,
Меґґі, може, річ не в тривалості часу, проведеного на Землі,
а в тому, що ти з ним робиш.
Надіюся, буду в барі, коли помру.
Але не сумною смертю, а якоюсь веселою.
Ні, я... Наприклад, сміючись упаду зі стільця.
Але не тому, що я забагато...
Я випив один чи два напої.
Але веселий напій із соломинкою. «Пінью коладу» абощо.
І мій хлопець там. Теж веселиться.
Він ніжно цілує мене в щоку. Але щоб було ясно, що між нами досі є симпатія.
Тоді я багато займатимуся філантропією і мою небайдужість помічатимуть.
По блиску в очах.
Моя смерть стане великою втратою для благодійного сектора.
Усі будуть засмучені.
Оксфорд утратить такого красеня.
Але тоді, звісно... Так, я помру, але у свій час.
І так, у барі.
Але в Теннісона bar — піщана коса.
Анно!
Мамо, чого ти не спиш?
Я щойно закінчила нічну зміну. Понаднормово. Ти ж знаєш, я не відмовляю.
Так чи інакше, я не сплю і можу поговорити з тобою.
Ти вже скоро повернешся.
І не кажи. Час так швидко промайнув.
Ні, це було надто довго.
Я бачила матір Стівена Дельгадо.
- Як він? - Він уже заробляє шестизначні суми.
Мені дуже треба з тобою дещо обговорити.
Так?
- Твій день народження наступних вихідних. - Боже. Джеймі!
То що обереш? Ми нап'ємося біля Сени
чи підемо плавати в Егейському морі, чи й те, й інше?
Будь-що. Можемо поїхати, куди бажаєш.
- Куди бажаю? - Будь-куди.
- І робити будь-що? - Будь-що.
Господи, дивись на дорогу!
Бож... Досить так самовдоволено посміхатися!
Повільніше, ми повертаємо!
Боже!
Анно, я реставрував цю машину. Обережніше.
Облиш, це так весело!
Зосередься на дорозі.
Я наче Елізабет Беннет на шляху до Пемберлі.
Їй знадобилася година, щоб дістатися до маєтку.
Раптом вони повернули за ріг і...
Божечки.
Ти тут виріс?
Так.
Тут?
- Так. - У цьому місці?
Так.
Яка діра.
- Ласкаво прошу! - Привіт.
Анно, ти щоразу красивіша. Як і далі так буде, я з тобою не дружитиму.
- Як ти? - Вона в англофільському екстазі.
Привіт, сонечко.
Твій батько саме закінчує читати.
Ходімо. Покажу, де Єлизавета ув'язнила Мері.
- Ні! - Так.
Якщо він стане зарозумілим, нагадай йому, що його дід у сьомому коліні
був камергером стільця, тобто підтирав королю дупу.
Привіт. Я щойно дізналася про твого діда в сьомому коліні.
Вона так розповідає, ніби це дуже погано.
Лорд Норріс був могутнім. Він мав королівську повагу.
І не лише повагу.
Ходімо в кімнату з гобеленами. Іди перша, люба.
Сюрприз!
- Нащо ти так? - Захотілося.
Сюрприз!
Я не люблю сюрпризів.
Вибач. Тоді скасую день народження і відправлю всі...
Може, ми?...
- Так. - Так.
Сюрприз?
- Так! - Ура!
Привіт.
За Анну!
Ура!
- Ура! - Чарлі, у тебе непогано виходить.
Я був капітаном шкільної команди з крокету.
Ми програли всі ігри.
То хто наступний? Іменинниця, кажете?
Так!
Я ніколи не грала.
Та ні? Добре, що в тебе є список того, що б ти хотіла спробувати.
У мене вже немає списку.
Закінчився?
Ні, просто... живу одним днем.
Прикольно.
- Так, тож... - Просто нахилитися?
Так.
Боже, знайдіть собі кімнату.
У нас уже є. У ній спала королева Єлизавета.
Гаразд. Тож у крокеті
це жахливий удар.
У мене поганий учитель.
Серйозно? Ого, як грубо. Наступний?
Так!
А однієї пляшки достатньо?
Чарлі.
- Візьму ще. - Добре.
Зараз прийду.
- Вибач. Ні. Ти. - Вибач. Після тебе.
- Я візьму це. - У нас біф Веллінгтон.
Так. Це для вулиці.
Джеймі, ми можемо поговорити?
А треба?
Сьогодні?
Гаразд.
- Я візьму віник. - Залиш. Люк прибере.
- Не треба. - Я сказав, залиш!
Ти мене послухаєш?
Хоч раз.
Я поговорив із лікарем Пателем. Він сказав, що є нові ліки...
Більше ніяких ліків.
- Я ж казав, що все. - Ти маєш боротися!
Боже, ти не розумієш!
Я не хочу витрачати час у лікарні.
Я хочу провести його в Оксфорді, робити те, що люблю, з людьми, яких люблю.
Я не змирюся із цим.
Я не можу дивитися, як ти...
Твій брат хоча б спробував.
Так.
У твоїх очах Едвард не робив помилок.
- Він не був фаворитом. - Знаєш, що ти сказав?
Я знаю.
Я був сам не свій.
Я оплакував свого сина.
Мого брата!
Джеймсе.
Будь ласка.
Я намагаюся зберегти тобі життя.
Це не тобі вирішувати.
Джеймі.
Як твій день народження?
Ще є час, щоб усе налагодилося.
Або погіршилося.
Оптимістка, як завжди.
Галіма ситуація, скажи?
Так.
Було б не так погано, якби між двома певними людьми покращилися стосунки.
Боже, твоя правда. Том і Меґґі забагато цілуються.
Так дратує.
Ти маєш робити, що я хочу. Це місяць мого дня народження.
Місяць?
Ти така американізована.
Так.
І, як американка,
можна я буду відвертою?
Здається, ти ось-ось будеш відвертою.
Едді тут помер?
Так.
Ти казав, Едді зіграв важливу роль у вашому житті.
Чому ж його пам'ять не може зіграти ту саму роль?
Ти не розумієш.
Звісно.
Я не звідси.
Я піду всередину. У мене є справи.
Чимось допомогти?
Я маю для вас подарунок.
Дякую.
Не було потреби.
Авжеж.
Побачимось на вечері.
СПИНИСЯ Й ПОДУМАЙ — ЖИТТЯ, НАЧЕ МИТЬ,
МОВ КРАПЛЯ РОСИ, ЩО У ПРІРВУ БІЖИТЬ. — КІТС
ЯГУАР ТИП Е
Так. Мій наступний.
Та ну!
Передбачувано, але хороших туфель забагато не буває.
Я думатиму про тебе щоразу, як носитиму їх. А носитиму я їх часто.
Наш план — щоб ти так за нами сумувала, що мала повернутися.
Ти думала про те,
щоб не їхати?
Коледж, Оксфорд, «Ґолдман».
Таким був план.
Ясно, ну, Вера Вонг планувала стати фігуристкою.
Джорджіо Армані здобув освіту лікаря. А Вікторія Бекхем хотіла бути співачкою.
Мяу!
Чий подарунок залишився? Томе!
- Я не знав, що треба. - Тому, це ж святкування дня народження!
Так, тоді заспівай їй пісню. Давай.
Добре.
Антонія сказала, що Джеймі та Едді
крали в батька взуття ручної роботи й носили його.
Мабуть,
Вільям знав, що вони це робили, але він
таємно пишався тим, що їм сподобався його стиль.
Я б хотіла зустріти Едді.
Ти б йому дуже сподобалася.
Ти колись шкодуєш?
Сесіліє!
Ти граєш? Нам потрібна допомога.
Так. Уже йду.
Я ніколи не пошкодую про це.
Що гратимемо? Так. Гаразд.
Так.
Високо!
Перепрошую.
Анно!
- Як ти смієш! - Джеймі?
Вільяме?
Давай! Я справді не...
Що? Ні! Отак!
Вибач.
Я пропустив вручення подарунків. Ми просто...
Ми розговорилися.
- Потім була випивка. - Так.
А тоді ми її склали.
Так. Дивись.
А колеса тоді де?
- Де колеса? - Здається...
Здається, ти мав їх чіпляти.
Можна, так.
Обожнюю Тайбей!
Ні.
- Не може бути! - Так.
Я тобі не вірю.
Я хочу проголосити тост.
За Анну.
З днем народження.
Дякую, що поєднала Кітса, автівки та Едді,
щоб цей вечір став можливим.
Твоє здоров'я!
А ще
за Джеймі.
Мого... сина.
Мого хлопчика.
Любов
мого життя.
Я...
Я хотів би... Я хочу...
Я...
Вибачте.
- Так! За Джеймі. - За Джеймі.
Будьмо. Тепер я хотів би взяти на себе роль опікуна Анни
й запитати вас, пане Девенпорте,
які ваші наміри?
Будьмо чесними, ви були розпусником.
Вибачте. Ні, вибачте. Твоя мама це знає. Сподіваюся.
- Звісно, я знала. - Авжеж.
Більше трахів, ніж у Ніч феєрверків.
Злягався б з будь-чим, що не бігло на автобус. Деколи й з тим.
Але, схоже, ти вгамувався.
Однак я хочу гарантій,
що Анна не залишиться сама
через пів року.
Вибачте. А що смішно?
Чарлі, вибач, я тебе розчарую,
але якщо є щось, у чому я абсолютно впевнений,
то це те, що я залишу Анну.
У мене ще один рік медучилища. Я вчитимуся заради тебе.
Лікування невиліковних хвороб не має бути таким уже й складним.
Мабуть, для мене це вже запізно, але я вдячний за турботу.
- Куди підемо на продовження вечірки? - Ми підемо вкладати тебе спати.
У вас лише одне в голові, але я із цим зав'язую, бо заслуговую на більше!
- Ходімо. - Супер.
- Гарних снів, Сесі. - Добраніч, любий.
Побачимося вранці.
Ми з татом ще раз спробуємо зібрати машину,
якщо ти не проти.
Ні.
Ні?
Дякую.
І я тебе кохаю.
- На чому ми зупинились? - Так. Ти. Машина!
Більше ніяких дурниць.
- І ніяких дурниць. - Через тебе...
З днем народження, Анно!
До твого повернення лише два тижні, люба моя.
Так.
Що таке?
Ясно.
Він пішов.
Розповідай.
Не знаю, мамо. Я...
Я навіть не знаю, як...
Я просто... Я...
Я вже не хочу того, що я думала, що хочу.
І я знаю, що не можу собі дозволити зробити неправильний вибір, але...
Я залишаюся тут.
Що?
Що? Ні! Чому? Ні, Анно! Ні. Чому ти кидаєш своє майбутнє?
Ні!
Я знала, що так станеться.
- Знала? - Так, звичайно!
Бо ти мрійниця, Анно!
Вибач, мамо. Я просто...
Я не можу поїхати.
Ніколи не знаєш, чи правильний
твій вибір, поки його не зробиш.
І навіть тоді...
Але важливо те,
що це
твій вибір.
Я не хочу тебе розчаровувати.
Анно.
Я завжди тобі казала, що в тебе все вийде.
І я мала на увазі не лише те, що ти можеш усе.
А ще й те, що ми тебе підтримаємо,
що б ти не вирішила робити.
Вона не ідеальна, але ми...
Дякую, мамо.
Я повідомлю їм завтра,
що відмовляюсь від роботи.
Я люблю тебе.
Па-па.
Ти не залишишся.
- Джеймі. - Ні, Анно.
Сесілія тобі не казала? Тут нема майбутнього.
Гарантованого майбутнього немає ніде, але тут є ти.
Ми ж домовилися, так?
Так, я знаю.
Розвага.
- Але ми вже це пройшли. - Ти не залишишся. Я не дозволю.
- Ти смішна. - Годі казати мені, яка я!
Ти думаєш, я твоя власність, яку можна формувати відповідно до своїх ідеалів,
але це не так.
Я знаю, що це не так, бо я б ніколи не дозволив ухвалити таке дурне рішення.
Що ти робиш?
Куди ти зібралася?
У цьому будинку мільйон кімнат. Я знайду, де поспати.
Бувай. Так, звичайно.
Щасти тобі в Америці.
Усміхайтеся.
Це відео, люди.
- Як соромно. - Ні, добре.
Де Сесілія?
Так.
Здається, у мене нині побачення.
Може, подвійне побачення зі мною і Томом?
- З радістю. - Чудово.
Анно, хочеш потрійне побачення?
Ні.
Ти ще з ним не розмовляєш?
Здуріти. Ти не можеш просто повернутися в Нью-Йорк після всього.
Він чітко сказав, що не хоче, щоб я лишалася.
Він закоханий у тебе і не знає, що говорить.
«У тіні й світлі душа спочива
Хто сліз не знає — любов не жива».
Теннісон.
Я слухав. Дипломи просто так тут не видають.
Так. Час починати пити. Хто за фруктовий пунш? Пунш?
Вибач, не можу. Іду на «Оксфорд Юнайтед».
Футбольний матч?
Це побачення. До зустрічі.
- На одноколісному велосипеді в паб? - Ні. Ходімо, Томе. Анно.
Ура!
Привіт.
- Привіт, Лоро. - Вибач.
Студентка попросила підготувати цю книгу. Ти не проти?
Звісно, ні.
ВОЛДЕН, АБО ЖИТТЯ В ЛІСАХ
Тепер сприймається інакше.
Я зрозуміла,
що в усьому помилялася.
Ти так ввічливо намагався пояснити мені у вечір, коли ми пішли на побачення,
що Торо під «свідомим життям» мав на увазі
не планування всього,
а чітке усвідомлення кожного маленького моменту.
Послідовність миттєвостей — це все, що в нас є.
Я хочу, щоб мої миттєвості були з тобою.
Скільки б не залишилося.
У Торо був психічний зрив, коли він це писав.
Я це зрозуміла.
Анно, я хочу цього понад усе.
Але це божевілля.
Я...
Я боюся, що ти пошкодуєш.
Я вважаю, що не треба шкодувати про свої вчинки.
Треба шкодувати про те, чого не робиш.
- Хочеш, щоб я заспівав? - Звичайно.
- Ти ще винен мені пісню Селін Діон. - Так.
Джеймі.
Джеймі!
Дідько.
Боже мій.
Гей. Я тут.
Ну нарешті, хай йому чорт!
Вибачте. Мені не слід було...
Як він?
Ми чекали іншого результату.
У нього важкий випадок пневмонії.
Рак сильно ослабив його імунну систему.
Зараз саме час обговорити подальше лікування.
Ні. Це вирішує Джеймі.
Думаю, він би волів, щоб усе йшло своїм ходом,
і ми маємо це поважати.
Дякую.
Оскільки ти залишилася, у тебе є час на турне.
Треба поїхати разом.
Перша зупинка —
Амстердам.
У центр кварталу червоних ліхтарів.
Я не такий.
Там є церква.
До цього святилища ведуть приховані двері.
Така краса.
Перехоплює подих.
08:00 БУДИЛЬНИК
ВІЧНІСТЬ СКЛАДАЄТЬСЯ З МОМЕНТІВ. Е. ДІКІНСОН
І в Париж.
Нап'ємося біля Сени.
Гарно, правда?
І у Венецію.
Проведемо ніч у гондолі.
Дякую.
І ще відвідаємо храм Посейдона.
Високо на мисі.
І поплаваємо в Егейському морі.
І ми жили б свідомо.
Всотуючи суть життя.
Яким би хаотичним воно не було.
Поезії можна навчити.
Але насправді її треба проживати.
Пробувати, випробовувати, взаємодіяти з нею.
Впускати її,
дозволяти їй змінювати життя.
Оскільки це моя перша пара...
я хочу розпочати з хабаря вам.
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова