Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BABIČKY
PODLE SKUTEČNÉ UDÁLOSTI...
BROOKLYN, PŘED 40 LETY
ZAVŘENO
OTEVŘENO
VEZMĚTE SI ČÍSLO
Nazdar, Joey. Pro co tě babi poslala tentokrát?
Pro dvě bagety a tucet zeppole.
Zeppole jsou ještě horké. Hned to bude, kamaráde.
Buď hodný. A odříkej růženec.
A Joey, nesněz to všechno ještě cestou domů.
Hrajem!
To nové auto je parádní, pane Romano. Klasika.
Díky, Joe.
- Čau, Joe. - Čau, Bruno.
Bruno, kousek jsi vynechal.
Tak dělej.
Mami, nesu pečivo.
Výborně, Joey.
A zeppole?
Joey!
Zeppole nejsou.
Mazej.
Joey, chceš se dívat, jak babi dělá omáčku?
Vieni accà.
Guarda, aspetta.
Čuchni si.
Jak víš, kolik tam dát?
To cítíš v srdci. Vaříš srdcem.
Mangia.
Perfektní, babi.
Ne. To ty jsi perfetto.
„U stolu se nestárne.“
Hej! Na to zapomeň!
Chutná ti to?
Kdo vyjedl všechny rohy?
Hej, kde jsou ty lasagne?
- Říkáš tomu omáčka, nebo sos? - Omáčka.
Mamma.
- Roberto! Panebože! - Ahoj, Roberto!
Fotografia!
Ne!
- Ahoj. - Upřímnou soustrast, Joey.
Tvoje máma měla zlaté srdce.
Uvařila jsem ti plněné těstoviny s čerstvou ricottou a špenátem. Na potom.
Děkuju.
Na tvoji mámu, Marii.
Byla jako moje máma.
- Ale hodná. - Jo.
- Salute. - Salute.
Vůbec netuším, jak mám zítra fungovat, Bruno.
- Dej tomu čas. - No jo.
Časem bude líp.
To se na mě moje žena ksichtila?
Jo, už to tak vypadá.
A je to tady.
- Joe, uvařila jsem ti scungilli. - Ty přece nejí.
Můžeš sklapnout? Máš prořízlou pusu.
Žal se musí zajíst. Jinak to nejde. Je v tom 18 stroužků česneku.
Díky.
- V týdnu se stavím, jo? - Dobře.
Tohle si koukej vzít a sněz to.
Tvoje slavné cassaty.
Na, dej si.
- Lahůdka. - Prego.
Byla jsi mámina oblíbenkyně, Gio.
To víš, 26 let. Nebyla jenom má zákaznice. Byla to kamarádka.
Jenom ti chci za všechno poděkovat. Udělalas tu nádhernou paruku.
Jo, všichni máme nárok na důstojnost. Hlavně ke konci.
Kdybys něco potřeboval, víš, kde budu.
Jo.
Tak jo.
- Dej to do ledničky. - Jasně.
Příští neděli večeře.
Já se neptala.
Jasně.
Dobře.
Ty jo.
- Ta kára vypadá úžasně. - Díky tobě.
Prosím tě, dělám na ní rád.
Vy o té káře mluvíte tak, že by sis ji snad nejradši vzal.
No jo, zalez tam.
Má recht. Vzal bych si ji.
Já to slyšela.
Máme na to auto spoustu fajn vzpomínek.
Pamatuješ, jak táta furt řešil ty poklice?
Je těžké se rozloučit.
Jo.
Zítra ti brnknu.
Jo.
- Mi disgusta! Kde je oregáno? - Roberto, prosím tě.
- To má být italské jídlo? - To stačí.
- Joe! - No tak.
Zase po mně jde.
- Roberto, no tak. - Tomuhle říká špagety?
- Blivajz s kečupem! - Hej!
Byla to kvalita. Vidíte?
- Hej! No tak, dost. - S tím běž někam.
Il diavolo! Chce mě zabít.
Jo, to chci.
- Pozdravuj rodinku, těšilo mě. - Mě taky, Joe.
- Vím, co mi chceš říct. - Co? Že nemáš obtěžovat kuchaře?
- Já že obtěžuju kuchaře? - Jo.
Už jedou policajti. Zabásnou tě.
No jo, až se mi uzdraví noha, tak teprve něco zažije.
Narvu mu ji přímo do culo.
Něco pro tebe mám.
Co?
Záleželo jí na tom, abys to dostala.
Já nemohla, Joey.
Promiň, já...
Prostě jsem na ten pohřeb nedokázala přijít.
Já vím. To nic.
To nic.
Byla mou nejlepší kamarádkou 60 let.
A ty zase její.
Rozloučit se po 60 letech prostě nejde. Vážně to nejde.
Věděla, že tuhle sponu zbožňuju.
Tak si ji nasaď.
Bude to fajn.
Bezva.
Sluší ti.
Momentík.
Málem bych zapomněla.
Je to dopis od tvojí mámy.
Tak to je fajn.
Až budeš připravený, poznáš to.
A pak ho otevřeš.
Děkuju.
„U stolu se nestárne.“
DOPRAVNÍ PODNIK
Tak tady ho máme!
Legenda se vrací!
Vypadá to jenom na něco s baterií.
To máte hnedka spravené, ne?
Vy ty autobusy snad rozbíjíte naschvál. Co to má být?
Rychle si píchni příchod. Šéf vidí rudě.
Bezva, takže všechno při starém.
Co to neseš? Pěkně to voní.
Něco málo k snědku.
Jsou to babiččiny polpette. Nebo spíš můj pokus o ně.
Každopádně moc díky, že jste přišli. Vážím si toho.
I když jsi dospělej, není nic horšího než přijít o mámu.
Pane McClane, dobré ráno.
- Rád vás vidím. - Joe! Nápodobně.
Vzal sis tolik volna, až jsem se bál, že se nevrátíš.
Kdepak, to nehrozí. Jsem rád, že jsem zase zpátky.
A moc děkuju, že jste si na mě vzpomněl s tím ovocným košem.
- Jasně. - Ty mandarinky a tak. Děkuju.
Jistě. Mně loni umřela kočka, takže to truchlení znám.
Byla to maličkost.
Upřímnou soustrast, to jsem nevěděl.
Přestávka skončila.
Tak jo.
- Tak jo. - Ještě jednou díky.
Joe, s tou večeří jsem nemyslela, že máš vařit ty.
Ale přestaň. Jsem rád, když vás tady mám.
Tak jo. Je to podle babiččina receptu. Domácí těstoviny.
Je v tom vepřový lalok, sýr pecorino
a v pomodoru jsou rajčata San Marzano, co trhali až po dozrání.
- Já teda zírám. - Odkdy tolik vyváříš?
Ani nevím. Poslední dobou si procházím mámina a babiččina jídla,
co si pamatuju, a postupně je vařím.
Pár jich celkem ušlo,
ale hlavně bych chtěl přijít na babiččinu nedělní omáčku. No nic.
- Buon appetito. - Vypadá to výborně.
- Salute. - Do toho.
Joe, než začneme jíst, já a Bruno s tebou chceme něco probrat.
Dělá si starosti. Slyším to padesátkrát denně.
Co ti umřela máma, mám trochu strach o tvou budoucnost.
Hrozně dlouho ses o ni staral a bylo to úžasné.
Ale teď se musíš postarat o sebe.
Co to má vůbec znamenat?
- Třeba bys taky mohl něco říct. - No jo.
Už nejsme děcka, no ne? Potřebuješ nějaký plán.
Využij máminu pojistku.
O tom vůbec nechci mluvit.
Ty peníze mám za to, že umřela. Tím dnešní večer trávit nechci.
Já vím, Joe, ale mámu uctíš tím, že ty peníze utratíš.
Najdi si něco, co ti dělá radost. Nebo něco, při čem je ti nablízku.
Nebo třeba splať svoje dluhy. Dvě stě tisíc dolarů je pořádná suma.
- No jo. - Nevím, třeba...
Třeba si kup nové oblečení nebo nový nábytek. Co třeba to křeslo?
Maronn, to bylo Brunovo ještě před svatbou.
- Mám ho rád. Co je s ním? - Skvěle se v něm kouká na zápasy.
Má tvar baseballové rukavice. Je z korintské kůže.
No jo. A co nějaký koníček? Jedna moje kámoška začala s flamencem.
- Nemůže se toho nabažit. - Dej pokoj, flamenco tancovat nebude.
Co volejbal? Máš ho rád?
Asi jo. Ani nevím. Myslíš jako hraní?
Hele, mně je fuk, co to bude, ale zkus něco nového.
Když budeš furt dělat to samé, budeš furt to samé zažívat.
Nechci, abys v tom děsném křesle seděl ještě v šedesáti. Capisce?
- Capisce. - Promiň, že prudím.
Dělám si starosti, protože tě mám ráda.
- Ne, já vím. - Tak jo.
- Taky tě mám rád. Díky. - Dobře.
- Tak jo. - Taky tě mám rád.
Ale taky mám fakt hlad, tak pojďme jíst.
- Není nic horšího než studený lalok. - Těším se, až ochutnáte.
Zdravím. Jak se vede?
Bellissimo.
- Tohle je pěkné. - To jo.
Moje babi dělávala úplně to samé.
Rajčata jsou totiž srdcem pokrmu.
- A bez srdce nemáte nic. - To je fakt.
Tak jo, dej mi tři.
- Tři. Pro tebe cokoli. - Grazie.
- Prego. - Antonello, mám tu kytici.
- Výborně. Je nádherná. - Olivie?
Joe?
- Panebože. - Co?
- Vypadáš pořád stejně. - Ale no tak. To je šílené.
- Vážně. - Je to snad 30 let.
Ale ne, přísahám. Vůbec ses nezměnila. Vypadáš úžasně.
Ty ho znáš?
- Pardon. Joe, má sousedka Antonella. - Zdravím.
Byli jsme spolužáci, než se rodiče přestěhovali na Staten Island.
Jo. Vlastně jsem Olivii vzal na maturiťák.
Ano, na ten maturiťák.
Jo.
Moc rád vás poznávám, Antonello.
Já vás taky, díky.
- Ty nežiješ tady na ostrově, ne? - Ne.
Ne, ale když jsem byl ještě kluk, máma a babi mě braly na tenhle trh.
Zírám, že ještě existuje.
No jo.
Skvělé věci přetrvávají.
Je to právnička.
- Ne, nejsem. - Právnička?
Ještě ne. Vrátila jsem se do školy.
Jsem v prvním ročníku na doktorátu v St. John’s.
To je dobrá škola.
Jo.
- Nikdy není pozdě začít od nuly. - Jo.
- Promiň, ale spěcháme. - Jasně. Rád jsem tě viděl.
- Díky. - Těšilo mě, Antonello.
- Díky, mě taky. - Díky, Ale.
Tak copak, copak?
Je to krátký příběh, ale na dlouho.
„Krátký příběh, ale na dlouho.“
- To se mi líbí. To si musíme zapamatovat. - Jo.
Super. Olivia ze střední. Je ještě kočka?
Vdaná kočka.
- Kdo je ještě kočka? - Musím běžet.
U SPIRITA
RESTAURACE NA PRODEJ V SOUČASNÉM STAVU
Co to vyvádíš? Děláš show pro sousedy?
Nechci mít na kůži proužky.
Hele, chci vám oběma něco říct.
Nedávno jsem si zajel na Staten Island a našel jsem tam restauraci.
Proč se jezdíš najíst až tam?
Tady je spousta bezva restaurací.
Já ale nemluvím o tom, že bych se tam najedl.
Mluvím o koupi.
- O koupi restaurace? - Jo.
- Na Staten Islandu? Co? - Jo.
Co to sakra meleš? Jak bys mohl koupit restauraci?
Za peníze po mámě.
Co? Přeskočilo ti?
Nevím. Možná jo.
Ale fakt si chci otevřít italskou restauraci.
A chci ji pojmenovat Enoteca Maria. Po mámě.
Vždyť o restauracích nic nevíš.
Co jako potřebuješ vědět? Uvaříš jídlo, lidi ho snědí a mají radost.
Říkali jste, ať něco zkusím.
Jo, jako koupit nový nábytek, najít si holku.
Jo. Nebo splatit hypotéku. Ne zakládat podnik, o kterém nic nevíš.
Hele, mladší už nebudu. Dochází mi čas, abych do toho šel, no ne?
Tohle si přeju.
Nevím, jak to vysvětlit.
Ale potřebuju to udělat.
Poslouchej mě. Nemůžu tě nechat vyhodit máminy peníze
za restauraci na Staten Islandu.
Asi mi nerozumíš.
Já už to udělal.
Hele, mám fakt radost, že vám to tady ukážu.
Je to vážně super. Tak jo, pojďte se podívat.
Tady ten bar. No není bezvadný?
A ta šachovnicová podlaha. Je původní.
Není přehnaná, je prostě bezva.
Tohle sezení nejspíš vyhodím. Nepotřebuju to tady.
- Kolik jsi za to dal? - První platba v hotovosti byla 175 000.
A na zbytek mám samozřejmě hypotéku.
Nehodlám dávat výpověď. Budu dál dělat, abych mohl splácet.
Takže budu mít peníze na pět měsíců, než budu muset prodat první jídlo.
Panebože!
No jo, mohli byste se aspoň snažit a nebýt hned proti?
Protože jestli na mé straně nejste vy, tak nikdo.
Víte?
Pojďte se tady projít a poslechněte si, jakou mám představu.
Šlo by to?
Tak jo. Tady ty odhalené cihly,
za to by dneska lidi úplně klidně zabíjeli.
Vzadu je telefonní budka a je fakt parádní a retro.
A podívejte na ten cín na stropech. To je něco, co? To je původní.
Říkám si, že tyhle stěny strhneme a uděláme tam klenutý průchod.
Bude z toho nádherná otevřená kuchyně.
Chtěl bych, aby se tady lidi cítili spíš jako doma než jako v restauraci.
Tak jo. Takže jestli tomu dobře rozumím, chceš si otevřít restauraci
a podávat pět jídel, co jakž takž umíš uvařit?
Ne. Možná jedno dvě jídla mojí rodiny. Ale víte, co mě napadlo? Fakticky.
Procházel jsem si máminy a babiččiny recepty a dumal jsem, co vlastně hledám.
A pak mi došlo, že jídlo je láska.
A dokud budu mít jejich jídlo, budu mít i je.
Chtěl bych, aby tady šlo o víc než jen o podávání večeře.
Fakt chci, aby se tady člověk cítil jako mezi rodinou.
No jo, Joe, ale tvoje máma a babi už nejsou mezi náma.
Kdo tady teda bude vařit jako ony?
Babičky. Jiné opravdické italské babičky.
Tak to bude. Chci, aby vařily jídla, co se naučily ve své rodině.
Budeme je sdílet se všemi.
To zní skvěle.
No co? Vážně.
Opravdické babičky.
- Joe, to je úžasný nápad. - Děkuju.
Kdo by si nedal jídlo od babičky?
No dobře, asi chápu, čím je to zajímavé.
No tak, je to super nápad. Líbí se ti.
To teda ne.
Ale jo. Kdyby se ti nelíbil, měl bys v těle srdce z ledu.
Jo, Bruno. Přestaň mít srdce z ledu.
Tohle je fuška na několik měsíců, víš?
Stěny, podlaha, dlaždice, elektrika.
A to nemluvím o potrubí a protipožární ochraně.
Kdo tohle všechno udělá? Taky si na to najmeš nějakou babičku?
Ne, v tomhle mám fakt štěstí, protože můj nejlepší kámoš je stavař.
- Mám kliku. - Ale ne.
- Ne. - Jo.
- Jo, mám. - Ne!
Nehodlám to vytahovat, protože to bych já nikdy neudělal,
ale pamatuješ, kolikrát jsem ti jen tak opravil tátovo auto?
- Teď jsi to vytáhnul. - Jenom pro porovnání.
Jsi můj kámoš. Opravuju auta a tys to potřeboval.
Na auto nepotřebuješ povolení.
Nepotřebuješ splnit předpisy, neřešíš odboráře.
Jednáš impulzivně.
Potřebuješ kuchaře, jídelní lístek, marketingový plán.
Budeš to muset nechat zkolaudovat. Budou sem chodit kontroly.
- Ani mě neposloucháš! - Poslouchám.
Přijdou na kontrolu a potřebuju jídeláky.
Hele, mám tě fakt strašně rád, ale rozhodně nejsi zodpovědný podnikatel.
To vím. Proto mám tebe.
Bruno, slibuju, že ti veškerou práci splatím,
jakmile to tady začne fungovat.
A já moc ráda řeším interiéry.
Tamhle bych viděla stojan na víno, pořádně bychom tady vymalovali
a na zdech by byly rodinné fotky.
To je přesně ono. Ona už má vizi. Je to vzrůšo.
Jsi fakt magor, je ti to jasný?
Takže do toho půjdeš?
- Jo, půjdu. - No tak, bude to sranda.
- No jo. - Žijeme jenom jednou.
- Nechmatej na mě. - Pojď kouknout na tu telefonní budku.
Tak jo.
Joe, kde je kontejner? Potřebujeme ho.
A potřebuju placenou práci. Jdeme.
Ach jo.
Co to má být?
- Kuchařku? - Jo.
Koukni na mě. Sotva chodím.
Co to povídáš? Podle doktora jsi na tom skvěle.
Ten o tom ví prd.
Musím nosit kompresní ponožky, jen abych si došla na záchod.
Vím, že bez vaření nejsi šťastná. Bude to bezva.
Je mi 73 let. Já už šťastná nebudu.
Věk není nemoc, Roberto.
Ale lék taky ne.
Joey, tohle pro tebe udělat nemůžu.
Nežádám, abys to udělala pro mě. Udělej to pro sebe a pro mou mámu.
- Cože? - Budiž jí země lehká.
Zkoušíš na mě katolickou provinilost?
- Učil jsem se od té nejlepší. - Maronn.
Hele, neříkám, že to udělám, ale kdyby ano,
kdo další by se mnou dělal v kuchyni?
Sama plnou restauraci nenakrmím.
Věř mi, prosím tě. Bude to zábava.
HLEDÁM BABIČKY – STATEN ISLAND
Zdravím.
Všichni místní si šuškají o té vaší nové restauraci.
No jo.
Vlastně se asi ještě pořádně neznáme. Já jsem Joe.
Já jsem Al.
Hyatt Street 27. Vlastnil to můj nejlepší kamarád Dominic Spirito.
Všechny křty, přijímání, maturity, narozeniny, výročí...
To všechno jsme slavili u Spirita. Dominic tam před smrtí dělal 50 let.
Upřímnou soustrast. To jsem netušil.
Vyhodil jste jeho jméno na ulici.
Jenom jsme dělali rekonstrukci. Nemyslel jsem to ve zlém.
Nevěřím lidem, co nejsou zdejší.
Tohle není Manhattan a rozhodně to není Brooklyn.
Teď jste na ostrově, chlape. Jasný?
Jo, jasný.
Gianni, co ti mám o dnešku povídat?
No, ráno jsem vstala, udělala jsem si snídani
a pak jsem si schrupla. To bylo fajn.
A pak jsem si dala oběd a teď jsem tady s tebou, miláčku.
Ano?
Antonello, to jsem já.
My dneska máme jít k doktorovi?
Protože jestli jo, tak ale jedině k tomu přes chodidla.
Ne, nemáme. Ale čeká tě pracovní pohovor.
Ne.
Už jsem řekla, že ne.
Že z těch starých paní mají být kuchařky, je směšné.
Je to směšné.
Je to hřích.
Jak by to mohl být hřích?
A tys říkala, že ten Joe je stronzo.
Neříkala. Řekla jsem, že v 17 se choval jako vůl.
Ale budeš mi muset říct vážně dobrý důvod, proč bych měla jít.
Protože trůníš doma, i když toho máš hodně před sebou.
- Mám tvůj oblíbený kabátek. - Nejdu.
Dala jsem si močopudný prášek. Běda ti, když nebude fungovat záchod.
Myslíš, že tady nemám záchod? No vida, jak hezky chodíš.
Měla by to být brnkačka. Všechno už je připravené.
Díky, chlapi.
Hele, nikdo nepřijde.
Ne, za 20 minut tady budou. Seď, odpočiň si. Vedeš si dobře.
Ty Craigovy listy...
Ne, je to Craigslist.
A je na toho Craiga spoleh?
Ne, to není žádný člověk. Je to stránka.
Je to místo, kde lidi nabízejí věci na prodej nebo třeba práci.
Jako noviny.
Jo, ale je to online.
Víš? Je to na internetu, takže se na to může podívat kdokoli.
- Měls to dát do novin. - No jo.
Roberto, nevíš, jak moje babi vařila svou nedělní omáčku?
Vždycky měla takovou nasládlou chuť.
Nevíš, co přesně do ní dávala?
Joey, to je, jako kdybys ženě řekl, ať ti ukáže svoje mundate.
Mundate? Co to vůbec... Za koho mě máš?
Co to vůbec je?
Ani se neptej.
Tak pardon. Ničí mundate vidět nechci.
Jenom se na sebe zlobím, protože jsem jim neřekl, ať to sepíšou.
Přesně to nevím. A kdybych to věděla, tak už by to nebyla babiččina omáčka, ne?
Je to výjimečné, protože je to tajné.
Zkus cukr. Je ho potřeba mnohem víc, než bys řekl.
- Dal jsem ho tam spoustu. - Ale existujou různé druhy.
Až najdeš to sladké, najdeš tu chuť.
Tak hele, co tady sedím, udělala jsem celou tuhle šálu.
Snad se ti líbí.
- Pro tebe. - Je moc hezká. Díky.
- Není zač. Ať slouží. - Díky.
- Je pěkně teplá. - Je vážně parádní.
Tak jo, zavolám si odvoz. Ve tři mám poker.
- Měj se. - Ne, dej mi 20 minut. Můžeš počkat?
- Jsem tady tři hodiny. - Ne.
Sledovala jsem, jak přenášíš krabice, nějaké lahve.
- A teď přijdou ostatní... - Ne.
- Nikdo nepřijde! - Přijde.
- Nechoď. - Už mě nebaví tady...
Jé, dorazily jste. No není to bezva? Jsme tu všichni.
To je bezva!
Klídek. Donutila mě k tomu.
- Občas jen potřebuje popostrčit. - Fakt do mě strkala.
- No vida. Vypadá to fajn. Tady máš věci. - No jo, no jo.
- Mám hodinu. Pak tě vyzvednu. - Co?
Dobře se bav.
Užij si to.
- Moc děkuju, žes ji přivedla. Jsi hodná. - To nic.
Pro ni cokoli.
Mimochodem, je to vážně skvělý nápad. Snad to vyjde.
Díky.
Tak jo.
Antonello, tohle je Roberta a v Enoteca Maria dělá kuchařku.
Se.
Se?
Takže jsi Siciliánka?
Se. Jsem ze Sicílie.
A odkud jsi ty?
Já jsem z Boloni.
- Z Boloni. - Sì.
Na Boloňu plivu!
- Jo? - Se!
Tak já plivu na Sicílii, jasný?
Na Sicílii neplivej!
To je bezva, je to jako rajská hudba.
Ale ne, ten zápal je fajn.
- Máš grande bocca! - A ty jsi puttana.
- Dobrý den, jak se máte? - Co? O co ti jde?
Asi mám špatnou adresu.
Ale ne, jste na správném místě. Promiňte. Chcete dělat kuchařku?
- Ano. - To se neříká!
Výborně. Jak se jmenujete?
- Tos řekla ty. - Teresa.
- Il diavolo! - Krásné jméno.
Chtěla byste se přidat k ostatním?
- To jsem ještě nezažila. - Dej pokoj, ty rašple.
Tereso, přidáte se k Antonelle? Je z Boloni a ona ze Sicílie.
- To je Roberta. - Zdravím.
A odkud jste vy?
- No, já jsem z Bronxu. - Výborně.
Tak se dobře bavte a vařte, jako kdybyste vařily pro vlastní rodinu.
Kuchyň je vaše.
Co?
- Nepotřebuješ česnek? - Ne.
Nech toho.
Ne.
Tak.
Bože můj.
Ten sýr na pizze je úžasně křupavý, ale zároveň se krásně táhne. Neuvěřitelné.
Grazie.
Roberto, ta hovězí oháňka s omáčkou se úplně rozpouští v puse.
Jo.
Nádhera.
A s vámi ani nemluvím.
Vůbec.
Kde jste se tu vzala? To jste spadla z nebe?
Česnek je úžasně okořeněný, ale je to přímo v tom steaku.
Kde jste se to naučila?
V klášteře.
V klášteře? Ty jsi jeptiška?
- A tys tolik klela. - Požehnané povolání.
- No jasně. - Bývala jsem jeptiška.
Spoustu let jsem sloužila v klášteře františkánských sester v Bronxu.
Jestli se můžu zeptat, proč jste odešla?
Svůj úkol jsem měla moc ráda, ale přišel čas na něco nového.
A kamarádčin syn uviděl v listech vaši nabídku.
Listy Craiga, toho pobudy.
Přestaň.
Cítila jsem, že ke mně hovoří Bůh a říká mi, ať sem jdu.
Dával mi další šanci.
Takže, Joe, kdo tu práci dostane?
Vy všechny.
Je to neuvěřitelné. Máme tady samé těžké váhy.
No ne? Kéž bychom mohli otevřít hned dneska.
Na zdraví, salute.
Moc vám děkuju.
Hele, mám pocit, že ti hodně vycházím vstříc, ale pořád chodíš pozdě.
Víš? Takhle to dál nejde. Dávám ti poslední varování.
Dobře.
Tady ho máme. Přišel na porážku.
Musel do ředitelny.
Musím vás o něco poprosit.
- Jo, jasně. - Cokoli.
Zase jsem dostal varování. O tuhle práci nemůžu přijít.
Mohli byste mě před Danem krýt? Protože budu chodit pozdě často.
A proč? Co se děje?
Udržíte tajemství?
Čtrnáct...
VYBAVENÍ RESTAURACÍ 10 450,34 $
Tak schválně.
JAK ZASTAVIT DŮM
- Ale ne. - Musel jsem.
- Zastavil jsi dům po mámě. Co bude dál? - Restaurace musí vyjít. Jinak to nejde.
Stavíš mě do těžké situace, protože dlužíš i mně.
Jo, ale taky jsi můj kámoš a já to musím s někým řešit.
Musíš si to pořádně promyslet. Ještě máš šanci dostat peníze zpátky.
Když budeš pokračovat, můžeš přijít o všechno.
Bruno, já prostě cítím v kostech, že to dobře dopadne.
Jsme nejlepší kámoši. Nenechám tě v tom.
Děkuju ti. Máme super kuchařky. Máme jídlo z celé Itálie.
- Hlavně musíš mít dobré zákusky. - Jo.
Zrovna jsme prošli kolem podniku. Mám z toho nervy, dám si sendvič.
- Já bych si dal kotletku. - Jo? Tak pojď.
Říkal jsem si, že vím, kde sehnat domácí zákusky...
Co?
Prosím, aspoň mě vyslechni, jo?
Pečeš úžasně. Tvé zákusky jsou neuvěřitelné.
Máma z nich měla velkou radost. Sdílej to s ostatními.
- Peču pro zábavu. Nedělám to vážně. - Však to má být zábava.
- Zábava pro tebe i pro ostatní. - Mě baví dělat vlasy.
- To je moje práce. - Máš práci a jsi v ní dobrá.
Ale máš i jiné talenty. Je to šance dělat něco, co miluješ.
Zlato, zní to dobře, ale vážně nemůžu. Promiň.
Ani tě neslyším, protože to je prostě souzené. Pomůže žadonění?
Krucinál.
- Není ti nic? - Sakra. Mám problémy s rukama.
Někdy je hůř, někdy líp. Nevím, jak dlouho ještě budu moct dělat.
To mě mrzí, nic jsem netušil.
Je to dlouhodobé? Mrzí mě to.
Mě nelituj. Prožila jsem skvělý život přesně podle sebe.
Moje historky znáš a já ničeho nelituju.
A...
mám se fajn.
Ale ty si zasloužíš víc. Zasloužíš si, aby ses měla skvěla.
Náš čas není neomezený, takže to beru jako „ano“.
Tak zítra v restauraci. Nezklam mě. Mám tě rád. Díky.
Jsi děsně manipulativní.
- Nedělej si naděje. - Díky za trpělivost. Ta barva vám sluší.
Gio,
kdo by chtěl v tomhle věku začínat od nuly?
Tohle bude můj hlavní chod na jídelním lístku.
Co to je? Takový puch.
Capuzzelle.
Ježíšku na křížku.
- Rozhodně je to odvážné rozhodnutí. - To chceš nabízet?
Zbláznila ses?
Capuzzelle pochází z mé rodné vesnice.
Capuzzelle je součástí mojí identity.
Tam změň svou identitu.
Ahoj. Mám hroznou radost, žes dorazila.
Jsem tu.
Tohle je Gia. Naše cukrářka.
- Robertu znáš. - Jo.
- Tohle je Teresa. - Zdravím.
A Antonella.
Dámy.
- Zástěru? - Prosím. Je tady.
Děkuju.
Poskakujou.
Je to zástěra, ne večerní róba.
Každá příležitost je příležitost vypadat dobře.
Jak přes ně vůbec můžeš péct?
Léta praxe.
- Ty jo. - Tak jo. Co jsme to řešili?
Mi capuzzelle.
Takže to tady smrdí. Bála jsem se, že já.
Bože.
Nebyla jsem si jistá.
- Ale ne. - Co je capuzzelle?
Je to prostý příběh.
Moje matka pochází z velice chudé vesnice. Museli tam ze zvířat využít všechno.
Takže hlava se vyplní nastrouhaným pečivem.
Strouhankou.
Mi scusi.
Strouhankou.
Špetku toho, špetku tamtoho.
A šup s capuzzelle do trouby.
Ahojky.
Tak jo, ovčí hlava se peče, teď pojďme na omáčku.
Jé, omáčku po mé matce.
Jasně, omáčku po matce nebo po babičce nebo po pratetičce Mary.
- Hlavně když je to rodinný recept. - Děkuju.
A jako zákusek cannoli.
- Bezva. - Výborně.
Gio, mohla bys mi pomoct?
Mohla bys je ochutnat a říct, kterou dát na lístek?
Posoudíš to.
Dobře. Ale jestli chutnají aspoň z půlky tak dobře, jak voní, nebude to jen tak.
- Jo, buď prostě upřímná. - Dobře.
- To je babiččin recept? - Ne.
Zkoušel jsem javorový sirup, hnědý cukr, med.
Ale při žádné kombinaci to nikdy nechutná jako babiččina omáčka.
- Tak to zkoušej dál. - Jo.
To tam cítím mandle?
Sì, pesto alla trapanese.
Ze Sicílie.
Všechny jsou dobré. Nevím, jak chceš vybrat. Jsou dokonalé.
Joe, můžeme ty omáčky každý týden střídat.
- Bezva nápad. - Výborně.
Tak to bude. A teď ochutnáme to tvoje.
- Pesto alla trapanese, jo? - Sì.
Moji lidé vytvořili Parmigiano Reggiano.
Tím se dá chlubit.
- Parmigiano Reggiano. - Jo.
Moji lidé vytvořili cannoli.
- Cannoli? - Ano!
Blázníš? To nic není.
- Jak jako nic? - Trubičky s krémem.
- Co o tom víš? - Dej pokoj.
Ty asi víš všechno, když jsi z Boloni.
To si poslechnu.
- U vás jsou lidi zlí, oškliví a odtažití. - A u vás jsou neomalení hrubiáni.
- No jo. - Puttana.
A koukej si přestat odplivávat, protože za to zaplatíš.
Já ti ukážu. Uvař z tohohle!
Tys... Co?
- Co? - Jo.
- Chceš boj? - Jo.
Tak co ty na tohle?
Taky po tobě něco hodím, ty potvoro.
Cože? Co si to dovoluješ?
- Bože můj. - Co to má být?
Jasně, děsně se tě bojím.
- Jasně. Tak se předveď. - Tak chytej!
- Bože! - Ano!
Vždyť si ublíží, Joe. Musíš to zastavit.
- Ne, ať si to vyřídí. - Pěkně po italsku.
Dej si rukolu.
- Madre di Dio. - Dej si, dlabej.
Puttana! Co si to dovoluješ?
Já ti ukážu!
Mi capuzzelle!
Tohle je pokuta za porušení požárních předpisů.
Byl vypnutý hlásič. Máte štěstí, že jsou všichni celí.
Jo. Pardon.
Bože, to jsou věci, už jsem měl být jinde.
Jestli je to všechno, rád bych vyrazil.
No jasně. Hrozně nerad bych vás zdržoval.
Tak jo. Mockrát díky.
- Omlouvám se. - Já taky, Joey.
Je to její vina.
- Její. - Vy mě zničíte. Ale pořád vám věřím.
Můžeme si z toho odnést aspoň to, že v kuchyni se nebudeme prát, jo?
Pardon, jdu pozdě do práce. Mějte se, jste super.
Nemohly byste prostě nabídnout, že si odpustíte?
Odpouštět je božské.
Ale ona si začala.
Vito, Joe si píchnul příchod. Neviděl jsi ho?
Jak se vede, pane McClane? Byl tady tak před dvěma hoďkama, ne?
Jo, před dvěma.
Asi bude na údržbě u Luise. V severní garáži.
Dobře, díky.
Hele, Luisi, kde je Joe?
Jasně, díky.
Řekl jsem ti „vole“.
Omare, kde je Joe?
Ani nevím. Pomáhal mi nasazovat pneumatiky.
Nejspíš už bude zpátky v hlavním depu u Vita.
- To snad ne. - No jo.
Vito, kde je hergot Joe?
Dobrej, pane McClane, kde pořád jste?
Pauza na oběd!
- Ty jo. - Ahoj.
Moc hezky jsi to tady předělal.
Líbí?
- Jo, jde ti to. - Říkal jsem si, že bych to zapálil i tam.
Abych to sjednotil.
- To už je moc. - Jo?
Poslala mě Antonella.
Mám ti předat dárkovou kartu.
A možná je tam i 20 dolarů.
- Paráda. No teda. - Jo.
Roberta mi dala 10 dolarů, takže nakonec budu v plusu.
- No jo, to jsi klikař. - Zasáhl nás tady italský blesk.
Pomůžu s úklidem.
Kde máš pytle na odpadky?
Tamhle dole.
Dobře.
Díky.
Ne, fakt? To je šílené.
A co si to brala?
Máslo. Ne, vážně. Ta maličká máslíčka z jídelny.
- Víš, jaká myslím? - To vím úplně přesně.
Moje máma totiž dělal úplně to samé.
Jo, ale lednička u Antonelly je jich úplně plná.
Ptala jsem se, kolik másla člověk potřebuje.
Jak dlouho už jste s Antonellou sousedky?
Bože, jak dlouho?
S manželem jsme ten dům vedle koupili před osmi lety.
Byla to barabizna, dělali jsme rekonstrukci.
A ona si úplně každý den chodila stěžovat na hluk.
No, evidentně jste to překonaly. Jste si blízké.
Jo, ona...
Po smrti mého manžela byla úžasná.
Nenechala mě v tom samotnou.
Chodívala ke mně posedět,
vařila mi,
nutila mě si dávat sprchu.
Takové pouto je výjimečné, víš?
Olivie, to mě strašně mrzí. Vůbec jsem to netušil.
Ale nech toho, jak bys to mohl vědět?
Pořád mi říká, ať si snubní prsten dám na druhou ruku, ale...
Ani nevím, ještě se na to necítím.
Víš?
Jo. Věř mi, já to chápu.
Fakt?
Máma mi nechala dopis, ale já ho ještě neotevřel,
protože si říkám, že až si ho přečtu,
tak to bude to poslední, co mi kdy řekla.
Joe...
To mě mrzí.
Prostě to bolí.
Ten zármutek.
Nemá žádný časový limit, tak proč bychom ho měli mít my?
Jo.
TRAJEKT NA STATEN ISLAND
HYGIENICKÁ INSPEKCE MĚSTA NEW YORK
Tak.
Kvalita, co?
Všechno šlo pryč. Je to od podlahy nové. Každý kousek dřeva, každý pilíř.
- Jo. - Precizní práce.
Tak jo, vlastník jste vy?
Jo. Ano.
Máte dvě selhání.
Co?
Jo, tak předně...
V kuchyni byl požár, který ovlivnil nosnost a bezpečnost tamté zdi.
Ne, to není možné. Žádný požár.
Měli jsme tu menší šlamastyku s ovčí hlavou, ale...
- S čím? - A zadruhé potřebujete novou troubu.
Máte tam zbytky oxidu uhličitého a dusíku.
To nic není. Můžu hnedka skočit pro novou.
To si hned odškrtneme.
Joe, jde o troubu na míru. Pro takovou nemůžeš zajet do obchoďáku.
Ale dobrá zpráva je, že protipožární systém funguje dobře, takže...
Přeju pěknej den.
Omlouvám se, ale nedalo by se něco udělat, abychom mohli pokračovat?
- Vážně potřebuju otevřít. - Jo, můžete zažádat o další inspekci.
Bezva. A jak by se vám to hodilo? Ještě tenhle týden, nebo až ten příští?
Pardon.
Ten je dobrej. Prej příští týden.
Spíš příští rok.
Čekačka je děsně dlouhá.
Hned tak tady otvírat nebudete, chlape.
Jestli vůbec.
Hořela tady ovčí hlava?
Co to sakra vůbec znamená?
- Roberta a její capuzzelle. - Proč jsi mi to neřekl?
Vůbec mě nenapadlo, že na tom záleží. Byl tady menší požár, uklidil jsem to.
Joe, hořela tady ovčí hlava a poškodila nosnost stěn, co jsem postavil?
- No jo. - A tobě to nepřijde podstatný?
No dobře, Bruno, hlavně klid.
- Taky mě to štve. - Jsem klidnej.
- Dobře. - Dobře?
- Poslouchej. - Jo.
Když neprojdeš kontrolou, jsi nahranej.
Nemůžeš ten barák zkolaudovat.
A bez baráku nemůžeš mít restauraci.
No jo, tak něco vymyslím. Budu pokračovat nějak jinak.
Ale za co? Už nemáš ani floka.
- Můžu si vzít půjčku a ručit penzí. - Joe, posloucháš se vůbec?
- Mám kreditky. Půjčím si na nich. - Ne.
Byls moc hr, nepromyslel sis to a teď jsme oba v háji.
Ty se nikdy nepoučíš.
- Co to vůbec povídáš? - Jsi takovej už od dětství.
- Všechno děláš bez přemýšlení. - Co? Tahle restaurace...
S tou restaurací se snažím. Podívej.
Ne. Celý je to k smíchu, Joe!
Tentokrát by na tebe máma byla fakt hrdá!
Jo?
Tak vypadni.
Já to tak nemyslel.
Všechno ti splatím.
Jasný?
A teď vypadni.
Tak jo.
Kašlu na to.
Kašlu na tebe.
Díky, žes přišla tak narychlo. Fakt si toho vážím.
Ještě mi neděkuj. Nevím, jestli něco najdeme.
- Stavební předpisy nejsou moje forte. - Jo.
Ale aspoň něco.
Je to moje jediná šance, takže děkuju.
Tenhle dům. Tady jsi bydlel s mámou.
Jo. Máma byla dole s babičkou.
A já byl tady a tak nějak jsem se o ni staral, ale...
Znáš to.
Je to tady fajn. Říkám si...
Možná už bych tady mohl vymalovat nebo tak něco.
A zvažuju nový nábytek.
Ale tohle křeslo nevyhazuj. Je super.
Vánoce. Přesně tuhle polívku tvá babička uvařila na Vánoce.
Jo. Přišla jsi s rodinou na návštěvu.
Ne všichni byli milí, když jsme se nastěhovali,
ale tvoje máma a babi na nás byly milé vždycky.
Jo. Na tebe je snadné být milý.
A o to víc se na sebe zlobím za to, co jsem vyvedl na tom maturiťáku.
- No tak, to bylo před milionem let. - Ale i tak.
Jsem hroznej vůl. Víš, co jsem udělal?
S Brunem a klukama jsme se dohodli, že se vypaříme, víš?
Měl pití, volný bejvák a ztratili jsme pojem o čase.
Chtěl jsem se vrátit, ale...
Byl to prostě chaos.
A když jsem se nakonec vrátil,
Olivia nikde.
Nechci z toho dělat trapas tím, že to vytáhnu po tolika letech,
ale chci se ti za to omluvit.
Mrzí mě to.
Děkuju.
Je hezké, že ses omluvil.
- Tak salute. - Salute.
Je to celé dlouhé a komplikované, ale nemáme zkolaudováno.
Nemůžeš si zažádat znovu?
To už jsem udělal, ale...
- To může trvat týdny nebo i rok. - No právě.
- To už může být po nás. - Zkusil jsem všechno.
S Olivií jsme hledali mezery v zákonech, ale nic jsme nenašli.
Nechci se vracet k tomu, co jsem dělala dřív.
A co to bylo?
Ale nic.
Co to vyvádí?
Klepla ji pepka?
Santo Padre Pio,
hovořím k tobě od srdce.
Pros a bude ti dáno.
Hledej a budeš nalezen.
Požehnej těmto ženám.
Mají v srdci celé generace rodin.
A požehnej Joeovi, protože má sen.
Požehnej nám.
Ve jménu Otce, Syna i Ducha svatého.
A teď počkáme.
Tereso?
Na co přesně čekáme?
Na zázrak.
Aha.
Ahoj, Joe.
Phila si asi pamatuješ.
Jo, pamatuju. Phile, ty jo.
Phile?
Pane Scaravello, to nedorozumění mě moc mrzí.
Tady máte doklad o kolaudaci.
Kdybyste byl tak hodný a opravil tu stěnu a vyměnil troubu,
budeme vám vděční.
Ještě jednou se omlouvám. Mějte se.
Já to nechápu.
Nedívali jsme se na hodnocení úředníků. Na Phila je 53 stížností.
Člověk ho musí uplatit, aby přišel na druhou inspekci.
- To nemůžete dokázat. - To teda můžu.
Jak jste mohl?
- Padejte pryč! - Opravte tu stěnu. Pořiďte si troubu.
Jo, jako by se stalo.
- Zmizte! - Bůh vám odpustí.
Já to říkala. Právnička.
Ale no tak.
Brava!
Děkuju ti.
- Skvělá zpráva. - Brava!
Buď hodný. A odříkej růženec.
Jo. Odříkej ho za mě, prosím.
- Ahoj. - Ahoj. Tumáš.
- Dal sis na čas. - Promiň.
- Nepůjdeš dál? - Jasně.
Tak pojď.
Zavři dveře, prosím tě. Jde sem průvan.
- Jasně. - Ne, Joe.
Běž se posadit. Musíte si to vyříkat.
Šup.
Podívej, tvůj kamarád ti přinesl zeppole.
Promluvte si. Já se do toho nebudu plést.
Evidentně se z tvé strany staly nějaké chyby.
Ale co se mě týče,
mohl jsem být otevřenější ohledně té ovčí hlavy
a následného požáru, takže...
To...
Však kvůli tobě nevyhořela restaurace, co jsem ti postavil, no ne?
Možná jsi tím zničil moji pověst stavaře ve všech pěti částech města,
ale asi dokážu pochopit, že jsem s tebou možná komunikoval
nepříjemným způsobem.
A to je něco, v čem na sobě pracuju.
Každopádně máme zkolaudováno, takže...
Tak to je fajn.
- Přeju ti úspěšný život. - Je to vzrůšo.
Je fajn pokračovat s věrnými přáteli, co jsou ochotní pracovat...
Řekni mu to!
- Nechtěla ses do toho plést. - Když mu to neřekneš ty, tak já jo.
A co? O co jde?
Aby postavil restauraci, prodal tátovo auto.
Jestli takhle vypadá, že se do toho nepleteš, nechci vidět, když jo.
- Tos neudělal. Nebo jo? Udělals to? - Já se do toho nepletu.
Bruno, tys prodal tátovo auto, abys mi mohl postavit restauraci?
Jinak to nešlo.
Ta rekonstrukce, musel jsem zaplatit svým chlapům.
- Jinak to nešlo. - Proč bys to...
- To bych po tobě nikdy nechtěl. - Já vím.
Proto jsem to musel udělat já. To rozhodnutí bylo na mně, ne na tobě.
Navíc to bylo poprvé za dlouhou dobu, co jsem tě viděl šťastného.
Takže mi to za to stálo.
Bruno, vím, jak moc pro tebe to auto znamenalo.
No...
ty asi znamenáš ještě víc.
Vynahradím ti to. To ti slibuju. Dám to do pořádku.
Pro všechny to dobře dopadne.
Víš co? Až příště začne hořet ovčí hlava, tak mi brnkni.
Protože podle té tvé party hádám, že se to bude opakovat.
- Capisce? - Capisce.
Víš, že s tím o tvojí mámě jsem to tak nemyslel.
To už se nedá vzít zpátky. Byla to hrozná slova. Byl to děs.
Co?
Mám tě rád, kámo.
Mockrát děkuju. Vážně.
Joe, mohl bys jít ven? Musíme ti něco ukázat.
Jo, jdeme.
Před těma kamioňákama nebul.
Tak jo, dámy.
Když nevidíte foťák, tak on vás taky nevidí.
Momentík. Roberto, blíž.
- Úsměv. - Úsměv!
- Dobře. - Tak šup.
- Pořádné úsměvy. - Hej.
Pořádně.
Manicotti!
- Manicotti! - No tak.
Moc vám děkuju, že jste do toho šly se mnou.
Je to vzrušující okamžik pro nás všechny.
Zítra je velký den. Máme lístky, což je vzrůšo.
Máme tyhle nádherné stoly a barák plný vína.
Ale máme nějaké rezervace? Ne.
Ne tak docela,
ale všichni se o nás snaží všude mluvit,
takže očekávám, že zítřejší slavnostní otevření bude přesně takové.
Bude to velká slavnost.
- Ano? - Jo!
A když vás čeká tolik práce, tak mi udělejte radost
a dneska už běžte dělat, co samy potřebujete.
Mám nápad. Už jste si dneska všechny vzaly prášky?
- Jo. - Se.
Tak jo. Pojďte za mnou. Mám pro vás překvápko.
Tak jo. Díky. Bude to bezva.
- Nemám překvapení ráda. - Vzrůšo. Já to vezmu.
Ten lístek.
- Já ho chci. - Tak jo, pojďme.
- Jasná věc. - Olivii se líbíš.
No, však je jenom člověk.
- Co? - Je jenom člověk. Taky se mi líbí.
Tak s tím ale něco udělej. Proč jsi tak stunad?
Nevím, jestli je připravená.
O tom ale nerozhoduješ, no ne?
- Víš, co mi pořád říkávala moje babi? - Ne.
„Nedovol, aby staré rány stály v cestě šťastným novým začátkům.“
Děkuju.
Tak jo.
Každopádně to na ni zkus.
To je milé. Můžu požádat o laskavost?
No jo.
Ahoj, Antonello.
Jo, jasně že tě vyzvednu.
V restauraci. Za hodinu po výuce.
Jo. Tak dobře, potkáme se tam.
Jen pojďte.
Komu to tady patří?
Mně. Jsem kadeřnice.
- No teda. - Jo. Posaďte se.
Tak to je ten salón?
Jo, posaď se.
V 16 jsem tady začínala zametáním podlahy.
A pak jsem dělala u tohohle křesla a pak u všech křesel
a dělala jsem a dělala a teď...
mi to tady patří.
Proto ti to vždycky tak sluší.
Děkuju. Myslím, že my ženy si zasloužíme, abychom se cítily krásné, ne?
Pořád ta krása. Co to vůbec je?
To je dobrá otázka.
Jde o naše vlasy, obličej nebo tělo?
- Ano. - Ne. Jde o ten pocit.
Krása je pocit.
Krásné si připadáte, když vás lidi vnímají a poslouchají.
Když si připadáte silné.
Tehdy se cítíte krásné.
Krása.
Takže teď...
oslavíme krásu.
To je fajn.
To lechtá.
No teda.
Bože můj.
To je úžasné!
Ani náhodou. Dej pokoj!
Nech mě.
Nádhera.
Antonello?
Tady Olivia. Jste tady?
Joe?
Co...
Vy tady...
Začali jste pořádat tematické večery?
To má být maturiťák?
Smoking.
Na něco jsi zapomněla.
Korsáž?
No jo.
Děkuju.
Sekne ti to.
- Tobě taky. - Díky.
Hele, jsme hned u punče.
Dávej bacha na paní Reynoldsovou. Přidám tam trošičku něčeho silnějšího.
Když to není proti pravidlům, už to není tak rebelské, ale dám si.
Připíjím na nejkrásnější a nejvtipnější dívku na plese.
A na jedinou dívku na plese.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Teda. Je to dobré.
Jo.
Joe, to je ta písnička.
Smím prosit?
Smíš.
Je fajn si s tebou zatančit.
Ale musíš mi něco slíbit.
Nezačni si mě idealizovat jen kvůli tomu, jak mi jde ploužák.
Jsem pořád ten stejný Joe.
Jo.
Je to jako na opravdovém plese.
- Ne, nepřipíjíme. Jen si lokni. - Limoncello!
Ještě limoncello.
- Zítra tě bude děsně bolet hlava. - Musíš to zapíjet vodou.
- Vodu! - Vodu!
- Jednu tuhle, šest těhle. - Dej si vodu.
Dej si, tak. Ještě loka.
- Bože. - To je ono. Tak.
Ty...
- Copak? - Jsou tvá prsa pravá?
- Panebože. - Ano.
- Vážně?
- Ne. - Ne?
Ne, nejsou. Sáhni si. Tak.
Jsou jako gumoví medvídci!
Falešná prsa. To se mi nelíbí.
Ne.
Já vám nevím. Po té dvojité mastektomii jsem si na ně zvykla.
Panebože.
Mi dispiace.
- Neomlouvej se. - To mě mrzí.
To nemusí. Mě to nemrzí.
Víš?
Aspoň budou napořád pevná.
- Napořád. - A co ty?
- No, já je mám... - Ale ne.
- Co? - Nemyslím tvá prsa. Co tvůj život?
Pardon.
Víte, měla jsem čtyři děti a...
A oni...
Nemluví se mnou a já s nimi taky ne.
Proč?
Jsem silná matka. Vychovávala jsem je k síle, jako to moje matka učila mě.
Už bych...
Už bych to udělala jinak.
Už bych je milovala...
jinak.
Já to chápu.
To nic.
A ty děti máš?
- Ne, neprovdala jsem se. - To mě mrzí.
To nemusí. Já miluju muže. Opravdu.
Miluju různé muže.
Ale představa jediného muže na zbytek života,
na úplně celý život, to mi prostě přijde neskutečně nudné.
Víte?
Nikdy mi nedělalo problém najít si muže. Potíže byly se ženami.
Se ženami? Proč?
Nevím. Asi kvůli tomu, jak vypadám a jaká jsem,
se ženy bály, že jim přeberu chlapa.
Ale je to šílenost, protože to bych nikdy neudělala.
No, kdyby byl můj Gianni ještě mezi námi, což už není, budiž mu země lehká,
tak bys mou kamarádkou nebyla.
Vidíš?
Vidělas, jak myje nádobí? Je u toho sexy.
Klidně bych ti zaplatila, abys mi přebrala Angela.
Zaplatila bych ti, cokoli bys chtěla.
Takové jednání sis nezasloužila. Nebylo to fér.
Ona je totiž jako ještě teplé sladké italské pečivo.
Grazie.
A co ty?
Kdo byl velkou láskou tvého života? Byl někdo takový?
Ano. Jednu velkou lásku jsem měla.
A jak se jmenoval?
Isabella.
Ano, Isabella.
A co se stalo?
Nic. Nestalo se nic.
Byl to hřích. Odešla jsem z kláštera.
A tehdy...
Není snadné žít ve světě, který zavrhuje to, čím jste.
Bože můj.
To je strašné.
Ale ne. Tak. Na Isabellu.
- Na Isabellu. - Na Isabellu.
- Na tebe.
- Jo. - Zasloužíš si to.
Všem vám děkuju.
Na tebe.
Na Teresu.
Na tebe, drahoušku.
A co tvoje rodina, Antonello?
Můj Gianni už není mezi námi spoustu let.
Ale měli jsme spolu tři překrásné děti.
Rozutekly se po celé zemi.
Devět vnoučat.
Nádhera.
Nevídám je moc často,
ale jsem na ně velice hrdá, protože žijí výborně.
A z toho mám velikou radost.
A děkuju ti za dnešek, protože to bylo úžasné, no ne?
- Připíjím na výborně prožitý život. - Ano.
- Správně.
- To je skvělé. - Chci být vzhůru až do rána.
- No ne! - Ty jo!
Grazie!
Těm to sekne. Moc vám to sluší.
Grazie!
- Za tohle poděkujte Gie. - Nechvalte malíře, ale obraz.
Opila jsem se, ale kocovinu nemám, protože jsem pila vodu.
To je chytré.
OTEVŘENO
Joe, dneska nakrmíme svět.
- Sì? - Se!
Teď se předvedeme!
Bouřka na slavnostní otevření.
Zdravím. Pardon, že jdeme pozdě. Venku se čerti žení.
- Bože. - Tak tady máme naši právničku.
To je něco.
- Jako tehdy na střední. - Jasně, sni dál.
- Ahoj. - Ahoj.
Panebože, Joe. Vypadá to tady nádherně.
Jo.
A tys odvedl dobrou práci. Pojď ke mně.
To nic nebylo. Jo, tohle.
- Pro štěstí, brácho. - Jé.
Mockrát díky, že jste dorazili. Rád vás tu vidím.
Bezva.
Takže večerní nával už pominul?
Pominul?
- Ještě nezačal. - Jo, moc to tady nežije.
Moc ne?
Vlastně jste naši první zákazníci, takže...
Joey, měl přijet můj bratr s rodinou,
ale asi se báli, aby někde neuvízli v té bouři.
Jsou totiž z Filadelfie.
Hele, dobrá zpráva je, že máme dva úžasné zákazníky.
Dopřejeme jim nezapomenutelný zážitek, ne?
- Jo. - Ano.
- Budeme je hýčkat. - Vezmu vás ke stolu.
Tak jo.
Hele, znamená to, že budeme muset zaplatit?
To si piš. Moc díky, že jste přišli.
Dámy, vy jste se úplně překonaly.
Nic tak dobrého jsem neměl...
od včera.
Vážně je to nejlepší italské jídlo, co jsem kdy ochutnala.
Jo, už...
Už se začíná připozdívat. Asi už to ukončíme.
Ale vedly jste si skvěle. Paráda.
ZAVŘENO
ŽÁDOST O RECENZI RESTAURACE
...MAGAZÍN NEW YORKER...
VÁŽENÍ...
...PŘIPOMÍNÁM SE...
...MAGAZÍN FOOD & WINE...
VÁŽENÝ PANE DURANTE, SLEDUJI VÁŠ POŘAD.
VAŠE RECENZE TO VŠECHNO ZMĚNÍ. PŘIJĎTE, PROSÍM.
S ÚCTOU JOE SCARAVELLA
Kdybyste měl cestu...
Díky, teto Tereso.
Díky, že jste dorazili.
ŽÁDOSTI O RECENZE TEĎ NEPŘIJÍMÁME.
NEMŮŽEME... MUSÍME ODMÍTNOUT... BOHUŽEL... HODNĚ ŠTĚSTÍ.
VIDĚLI JSME VAŠI ŽÁDOST, ALE BOHUŽEL MUSÍME ODMÍTNOUT.
POSLEDNÍ VÝZVA
Tak tady to máte.
- Pro tebe. - Joe!
Vaše výplaty.
- Restaurace nevydělala ani floka. - Co to má být?
- Neblázni. Počkej s tím. - Ani náhodou.
Každé dva týdny dostanete výplatu. Nebudete tady dělat zadarmo. Je to vaše.
Nějak to vymyslíme.
- Joe. - Proč k nám nikdo nechodí?
Styď se!
Hej! Za co to bylo?
Říkáš lidem, ať nechodí do mé restaurace? Je to tak?
Nedělám to jenom já. Nikdo z okolí tady tu restauraci nechce.
Nelíbí se mi, že není zdejší a že vás dámy využívá jako reklamní trik.
Že mě využívá?
On mě nevyužívá! On si mě považuje, ty stunad.
- No tak. - Co si to dovoluješ?
- Antonello. - Sklapni.
- Antonello, vieni accà. - Dej mi pokoj.
Joe je dobrý chlap.
Nechce nikomu nic sebrat, chce místním něco dát.
Dobrou, Joe.
- Dobrou. - Dobrou, Joe.
- Dobrou. - Dobrou noc.
- Zatím. - Máš všechno?
- Pěkný večer. - Dobrou, Joey.
- Jak bylo na hodině? - Dobře?
Tak to je fajn.
Tak co, jak moc je to špatné?
Už nám zbyly jen oči pro pláč.
Zkusil jsem všechno, co mě napadlo, ale nemůžu sem nikoho dostat.
Volal jsem kritikům, psal jsem jim. I dvakrát.
Někteří z nich nejspíš budou požadovat zákaz styku. Fakticky.
Ještě jsem čekal, ale zítra bych už asi...
všem řekl, že už prostě nemůžeme mít dál otevřeno.
Ne, to jim říct nemůžeš.
Počkat. Když nechtějí přijít sem,
tak bys možná měl jít ty za nimi.
Jdi s tím k nim.
Možná.
Ale no tak.
Zlato, čeho nakonec člověk lituje,
nejsou chyby, kterých se dopustí, protože s tím se smíří.
Litovat budeš těch chvil, kterých nevyužiješ.
A tohle je právě taková chvíle, Joe.
Pane Durante?
Dobrý den.
Ne.
Začnu tím, že vím, jak strašně nevhodné je sem vtrhnout.
- Omlouvám se. - Kdo jste?
Pardon. Jsem Joe Scaravella.
Sem nemůžete. Co to má být?
- Ale ne. - Zavolám ochranku.
- Ne. Otevřel jsem italskou restauraci. - Michaele.
- Nemám profesionální kuchaře. - Taylore?
- Vaří tam babičky. - No jistě.
Chci, aby se u nás zákazníci cítili tak,
jako když jim v dětství vařila osoba, která je měla ze všech nejradši.
Vaří u vás babičky?
Ano, italské babičky.
Aha. A vy jste se zbláznil?
Možná trošku, ale jenom do jídla. Chtěl bych vám nabídnout ochutnávku.
- Jestli můžu. - Ne.
Můžu vám to jenom ukázat? Podívejte. Strangolapreti.
V tomhle jsou divoké bylinky.
- Bože. - Je tam špenát, víte?
- Ricotta. - No teda.
Burro fuso a šalvěj. Jednoduchý recept.
Vše je z různých částí Itálie a vaří to různé babičky.
A jako zákusek máme cannoli.
Všechno je to domácí a všechno to vařily ty babičky.
No dobře.
Enoteca Maria.
Ano, Enoteca Maria, po mojí mámě.
Staten Island.
Ano.
No jo, Joe,
je vám jasné, že píšu o restauracích tady na Manhattanu?
Restaurace se třemi, dvěma nebo jednou michelinskou hvězdou. Tady i v zahraničí.
Přesně tak. Proto jsem tady.
Kdyby to šlo, byl bych moc rád, kdybyste o víkendu zašel do Enoteca Maria.
No, takže tenhle víkend...
Mám plno až do ledna.
Takže až si příště budete otvírat restauraci,
líp si to naplánujte.
To uznávám.
Nemám moc promyšlený podnikatelský záměr. V tom máte pravdu.
Ale tu restauraci mám promyšlenou výborně.
Ona to totiž ani není restaurace. Jde tam o rodinu.
Tam ji zažijete.
Zvlášť lidé, kteří už svou vlastní třeba nemají.
A ty babičky jsou úžasné kuchařky.
Nežádám vás o laskavost.
Jenom chci, abyste tu restauraci vyzkoušel a férově ji ohodnotil.
Podle mě je výjimečná.
- Zvedni to. - Neboj.
Zvedni to.
Zase přímo do hlasovky.
Snad je Joe v pořádku a nic mu není.
Snad někde neupadl a nezlomil si nohu. Třeba někde leží.
Joeovi nic není. Jenom prostě nepřijde.
Já vím, co tím myslíš.
A nelíbí se mi to.
Joe dorazí!
Vážně?
Co jsem říkala?
Nikoho nezajímáme. Ani naše vyváření a naše historky.
Všem je to fuk.
Jsme vyřazené staré relikvie. Chápeš to?
- Tak je to. - Ne, mluv za sebe, ženská.
- Jo, tak to není. - Máme otevřeno už přes měsíc.
Kdo kromě přátel a rodiny sem přišel? Jsme nedůležité.
Bezvýznamné.
A nikdo si o nás nic nebude pamatovat.
Tak jo. Víš, kde jsou dveře?
Tak se seber a koukej vypadnout!
Protože já něco znamenám!
A tohle pro mě něco znamená!
Nejsem vyřazená. A nepřipadám si tak jako ty!
- Nezačínej. Tak dost. - Padej! My tě nepotřebujeme.
Silenzio! Prosím! Hrozně se za vás stydím.
My to nevzdáme. Nesklopíme hlavu.
Jsme inteligentní a silné ženy.
Jsme krásné ženy a v duši nám koluje italská krev.
Tolik jsme toho spolu prožily a já nedovolím, aby to skončilo hněvem.
Pěkně řečeno.
Grazie.
Dobře.
- Tak jo. - Tak jo, Boloňo, dělej.
Ahoj.
- Joe! - Jak se máte?
Ahoj, Joe.
- Ahoj. - Ahoj.
Ať se stalo cokoli, dobře to dopadne.
To rád slyším.
Moc bych si přál, abych pro vás měl lepší zprávy, protože jste byly úžasné.
Opravdu. A rozhodně si zasloužíte, aby to mohlo pokračovat.
Bez přehánění můžu říct, že nikdo si úspěch restaurace nepřál víc než já.
Nejen kvůli sobě, ale i kvůli mámě.
Ale i kvůli vám všem.
Kvůli tomu, jak jste výjimečné a jak moc pro mě znamenáte.
Ale...
Faktem je, že prostě už dál nemůžeme mít otevřeno.
Děkuju vám a omlouvám se.
Dal jsi do toho všechno a my jsme na tebe strašně hrdé.
Vedl sis dobře.
Všichni jsme se snažili, Joe.
Tvoje máma by na tebe byla hrdá.
Děkuju.
Vážně.
Jo.
Víte co? Teď jsme v podstatě rodina, ne?
Takže pokud si z toho odneseme jenom to,
tak i to je výhra.
- Takže děkuju. - Děkuju.
Jo.
„Rodina, kterou si sám vybereš.“
To jsme my.
Ale máme problém. V kuchyni je hromada jídla.
Byl by hřích to všechno vyhodit.
To neuděláme.
Co takhle pozvat rodinu, přátele a známé a uspořádat parádní nedělní večeři?
- Ano! - Skvělý nápad.
- Ano, párty. - No ne?
- Ano! - A dáme si limoncello!
- Ne! - Ne!
- Kdopak to přišel? Rád tě vidím. - Jo, já tebe taky.
- To je Olivia. S těmihle chlapy pracuju. - Vito. Těší mě.
- Posaďte se, kam budete chtít, jo? - Jo, buďte tady jako doma.
Pozdrav sestřenku Tammy. Tammy!
- Ahoj. Moc ráda tě poznávám. - Nápodobně.
- Moc ti to sluší. Rád tě vidím. - Díky. Máš to tu krásné.
- Jo. Chlape, jak je? Rád tě vidím. - Gratuluju.
Hele, jakmile to tady prodám, všechno ti splatím.
Nech toho. Dneska jde o tebe.
- Na tamtom nezáleží. - Jo.
Jo, jsme na tebe fakt hrdí.
- Zavedeš je ke stolu? Sedíte u nás. - Umírám hlady, pojďme.
Ahoj, tys dorazil. Děkuju.
- Sekne ti to. - Joey.
Chlape, rád tě vidím. Děkuju.
- Zdravím. - Zdravím.
Doslechl jsem se o tom rozhodnutí. Mrzí mě to.
Taky mám svůj podnik a tohle bych nikomu nepřál, takže...
U SPIRITA ZALOŽENO V ROCE 1932
Taková malá pocta. Je to součást historie, tak jsme to tu nechali.
Je to nádhera. Děkuju.
To je pro vás. Já už poběžím.
Ale ne, posaďte se. Najezte se a tu lahev otevřete.
A já si přijdu dát skleničku, jo? Pojďte se najíst.
Hodně lidí čeká na vaše vaření srdcem. Jste připravené?
- Ano! - Jdeme na to.
- Jsme připravené. - Do toho.
Tak jo.
To bude stačit.
Dáváš tam moc soli.
- Už to nesu. - Tak šup.
To vypadá výborně.
Lahůdka.
Na, ochutnej.
Tak jo.
Fakt výborné. Panebože.
Bože můj.
Pošli to dál.
- Naše babičky by byly hrdé. - Na naše babičky.
Na babičky.
Pardon. Mohly byste na chvilku za mnou, prosím?
Co máme dělat?
Tak jo.
Jo!
Výborně.
JOEY, KÉŽ BYCH TI TOHO MOHLA DÁT VÍC. S LÁSKOU MÁMA
KUŘECÍ TETRAZZINI
KRABÍ KOLÁČKY
ZAPEČENÝ ŠPENÁT SE SÝREM
NEDĚLNÍ OMÁČKA
RESTAURACE NA PRODEJ
Copak?
No...
Promiňte, že jsem vás vyrušil, a díky za váš čas.
Děkuju vám.
Když mě můj šéfredaktor Edward Durant požádal o recenzi podniku Enoteca Maria,
nové italské restaurace na Hyatt Street 27 na newyorském Staten Islandu,
zajímalo mě, jak to bude vypadat, když místo profesionálů najmete babičky.
Brzy jsem však zjistila,
že v této příjemné, maličké a nádherné restauraci
s milým a půvabným interiérem podávají mnohem víc než jen lahodné jídlo.
Podávají tam rodinu.
To je skvělé!
- Dokázals to. - Společně.
Prý nádherný interiér, co? Pojď sem.
Podávají tam kulturu
a historii.
Paráda, Joey!
Podávají tradice a historky celých generací.
Takže jestli chcete jen skvělé jídlo, tak do Enoteca Maria nechoďte.
Ale pokud chcete skvělé jídlo, které nejenže vás nasytí,
ale taky vás pohladí po duši, tak jen nechoďte, ale rovnou utíkejte
do rodinného koutku,
kde vám znovu uvaří osoba, která vás měla ze všech nejradši.
A rozhodně si objednejte capuzzelle.
Haló?
Sadie?
Ano, u telefonu.
Tady máma.
Mami?
Jo.
Ahoj. Je všechno v pořádku?
Jo.
ENOTECA MARIA KDE VAŘÍ RODINA
Všichni pochybovali, ale já ne.
Řekla jsem, že udělám interiér. A jen se na to podívej.
- Vidíš, prý je to tady nádherné. - Můžeš na chvilku?
Tak jo, jde se dolívat. Chutná vám?
- Velice. - Paní advokátko.
- Jen se podívej. Dokázals to. - Ne, to my.
My musíme akorát najmout číšníka, protože mám zkoušky.
Už zase kytky? Dejte si den pohov. Ať se jí stýská.
- Jak to jde? Dobře? - Líp už by to nešlo, tesoro.
- Tak co, kouzelnice? - Já jsem ve vlněném svetru.
Za tu ovčí hlavu se omlouvám, ale jde na dračku.
- Jde jí to skvěle. - Tady se maká.
Jasně. Hned jsem zpátky, jenom jdu na vzduch.
- Užij si to, Joe. - Jo.
Jsem na vás hrdý.
OTEVŘENO
ENOTECA MARIA MÁ OTEVŘENO UŽ PŘES 15 LET.
STÁLE SE NACHÁZÍ NA STATEN ISLANDU V NEW YORKU.
INSPIROVÁNO ŽIVOTEM JODYHO SCARAVELLY
NYNÍ ZAMĚSTNÁVÁ BABIČKY Z CELÉHO SVĚTA.
BRUNO RESTAURACI JEŠTĚ STÁLE NAVŠTĚVUJE.
ALE PLATIT UŽ U JOEA NEMUSÍ.
NEZAPOMEŇTE SI PŘEDEM UDĚLAT REZERVACI.
BUDOU SE K VÁM CHOVAT JAKO KE ČLENŮM RODINY.
A POKUD SI TROUFNETE...
STÁLE SI MŮŽETE OBJEDNAT CAPUZZELLE.
LAHODA NEJLEPŠÍ JÍDLO
BABIČKY
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich
PRO MARGARET A AMILA MACCIEOVY
BABIČKY