Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BAZAT PE O POVESTE ADEVĂRATĂ
BROOKLYN, ÎN URMĂ CU 40 DE ANI
ÎNCHIS
DESCHIS
IA UN NUMĂR DE ORDINE
Salut, Joey!
Ce te-a trimis bunica să iei azi?
Două pâini și 12 zeppole.
Sunt calde și proaspete. Imediat, amice!
Fii cuminte! Să-ți spui rugăciunea!
Joey, nu le mânca pe toate înainte să ajungi acasă!
Lovește!
Îmi place noua mașină, dle Romano. E clasică.
Mulțumesc, Joe!
- Salut, Joe! - Salut, Bruno!
Bruno, ți-a scăpat o porțiune!
La treabă!
Mamă, am adus pâinea.
Bravo, Joey!
Și zeppole!
Joey!
Fără zeppole.
Valea!
Joey, vrei să vezi cum face bunica sosul?
Vino!
Uită-te și așteaptă!
Miroase!
- De unde știi cât să folosești? - O simți în inimă.
Gătești cu inima.
Mănâncă!
E perfect, bunico.
Nu, tu ești perfect.
„La masă, nu îmbătrânești.”
Hei! Pleacă de aici!
- Îți place lasagna? - Cine a luat colțurile?
Unde a dispărut lasagna?
- Îi spui sos sau jus? - Sos.
Mamă!
- Roberta! Doamne! - Ciao, Roberta!
O fotografie!
- Bună! - Condoleanțe, Joey!
Mama ta avea o inimă de aur.
Ți-am făcut paste umplute cu ricotta și spanac.
- Pentru mai târziu. - Mulțumesc!
Pentru mama ta, Maria!
Era ca mama mea.
- Numai că era drăguță. - Da.
- Salute! - Salute!
Nu știu cum va fi ziua de mâine, Bruno.
- Ia-o încet! - Da.
Timpul rezolvă totul.
- Nevastă-mea s-a uitat urât la mine? - Da, așa se pare.
Începem!
- Ți-am făcut scungilli. - Ți-am spus că nu-i plac.
Ce-ar fi să taci? Ai gura mare!
Îți alini durerea cu mâncare. E unicul mod. Am pus 18 căței de usturoi.
Mulțumesc...
- Vin săptămâna asta. Bine? - Bine.
Vreau să le iei și să le mănânci.
Faimoasa ta prăjitură cassata.
Poftim, te rog!
- Delicioase. - Prego!
- Ai fost preferata mamei, Gia. - Timp de 26 de ani.
Nu mi-a fost doar clientă, ci și prietenă.
Vreau să-ți mulțumesc pentru tot. I-ai făcut peruca aia frumoasă.
Toți ne merităm demnitatea, mai ales la final.
Dacă ai nevoie de ceva, știi unde mă găsești.
Da.
Bine.
- Pune-le la frigider! - Da.
Duminica viitoare, vii la cină.
- N-a fost o întrebare. - Da.
Bine.
- E frumoasă, Bruno. - Datorită ție.
Știi că ador s-o repar.
După cum vorbiți despre mașina asta, v-ați însura cu ea.
Bine! Urcă!
Așa e. M-aș însura cu ea.
Am auzit!
Multe amintiri frumoase în ea.
Mai ții minte capacele de jante ale tatei?
E nasol când îi pierzi.
Da.
Te sun mâine.
Da.
- Mi disgusta! Unde e oreganoul? - Roberta, te rog!
Asta numești tu mâncare italiană?
- Joe! Iar mă atacă! - Hai, Roberta!
- Hai! - Asta numește el spaghete cu chiftele?
- E carne și ketchup! - Hei!
E marfă de calitate. Vezi?
- Hai, oprește-te! - Pleacă de aici!
Il diavolo! Încearcă să mă omoare!
Chiar vreau să te omor.
- Sănătate familiei! O plăcere. - Și pentru mine.
- Știu ce o să spui. - Ce? Să nu-l mai chinui pe bucătar?
- Îl chinui pe bucătar? - Da.
O să te ia poliția pentru agresiune.
După ce mi se vindecă piciorul, să vezi atunci ce-l mai chinui!
Îi trag un picior în fund.
Am ceva pentru tine.
Ce?
M-a pus să-ți aduc astea.
N-am putut, Joey...
Îmi pare rău...
N-am fost capabilă să merg la înmormântarea ei.
Știu.
E în regulă.
Timp de 60 de ani, mi-a fost cea mai bună prietenă.
Și tu a ei.
Nu poți să-ți iei rămas-bun de la cineva după 60 de ani.
Nu e posibil.
Știa că-mi plăcea broșa asta.
Pune-o în piept!
Nu te mișca!
Așa...
Cred că arată bine.
Stai puțin!
Era să uit.
E o scrisoare de la mama ta.
JOEY
Ce frumos!
Vei ști când vei fi pregătit.
Și o vei deschide atunci.
Mulțumesc.
„La masă, nu îmbătrânești.”
AUTORITATEA DE TRANSPORT METROPOLITANĂ
Uite-l!
Legenda se întoarce!
După cum arată, e o problemă electrică.
N-ar trebui să dureze mult reparația.
Vreți să-l stricați de tot?
- Arată bine. - Ce faceți?
Hai la treabă! Șefu' e cu capsa pusă.
Atunci, nu e nimic nou.
- Ce e acolo? Miroase bine. - Ceva să mâncați în pauză.
Chiftele făcute după rețeta bunicii. M-am străduit și eu.
Mersi că ați venit săptămâna trecută!
Orice vârstă ai avea, e groaznic să-ți pierzi mama.
Dle McClane! Bună dimineața!
- Mă bucur să vă văd. - Joe! Și eu.
M-am temut că nu mai revii după atâtea zile libere.
Nu, asta nu s-ar întâmpla niciodată. Mă bucur că m-am întors.
Mulțumesc mult că v-ați amintit de mine, cu coșul de fructe și toate cele.
- Cu plăcere. - Pentru mandarine. Mulțumesc!
Desigur. Mi-am pierdut pisica anul trecut, așa că știu ce e doliul.
Măcar atât să fac și eu.
Condoleanțe pentru pisică. Nu știam.
Pauza s-a terminat.
Bine.
- Bine. - Mulțumesc din nou.
Când am zis să luăm cina, nu-ți ceream să ne gătești tu.
Încetează! Îmi place când mă vizitați.
Așa... E rețeta bunicii. Sunt paste făcute în casă.
Conține obrăjori de porc, brânză Pecorino
și roșii San Marzano coapte în sosul Pomodoro.
- Sunt impresionat. - De când îți place să gătești?
Nu știu. M-am gândit la rețetele mamei și bunicii,
la cele pe care mi le amintesc, și am început să le fac.
Aproape mi-au ieșit câteva,
dar mi-ar plăcea să-mi iasă sosul făcut de bunica.
În fine...
- Buon appetito! - Arată delicios.
Salute! Să mâncăm!
Joe, înainte să mâncăm,
eu și Bruno vrem să-ți spunem ceva.
E îngrijorată. O spune de 50 de ori pe zi.
De când a murit mama ta, îmi fac griji pentru viitorul tău.
Ai avut grijă de ea atât de mult timp, și a fost frumos,
dar acum trebuie să ai grijă de tine.
Ce înseamnă asta?
- Ai putea să intervii. - Bine.
Nu mai suntem copii, nu? Ai nevoie de un plan.
- Ia banii din asigurare! - Nu vreau să vorbesc despre asta.
Am obținut banii ăia după ce-am pierdut-o... Nu vreau să vorbim despre asta.
Știu, Joe, dar o onorezi cheltuindu-i.
Găsește ceva care te face fericit sau ceva care te face să-i simți prezența!
Sau plătește-ți datoria! Două sute de mii de dolari înseamnă mult.
- Bine... - Nu știu, poate...
Poate îți cumperi haine noi sau mobilă.
Uită-te la fotoliul ăla! A fost al lui Bruno. E de când era burlac.
- Mie îmi place. Ce are? - E grozav când te uiți la meciuri.
E ca o mănușă de baseball. 100% piele corintică.
Bine. Poate un hobby. Am un prieten care ia cursuri de flamenco.
Termină cu cursurile de flamenco! Nu se apucă de dansuri flamenco.
- Ce zici de volei? Îți place? - Poate. Nu știu. Adică, să joc volei?
Nu-mi pasă ce faci, dar trebuie să încerci ceva nou.
Dacă faci același lucru, nu se schimbă nimic.
Nu vreau să te văd în fotoliul ăla la 60 de ani. Capisce?
- Da. - Scuze că te bat la cap!
Îmi fac griji pentru că te iubesc.
- Știu. - Bine.
- Te iubesc. Mulțumesc! - Bine.
- Și eu te iubesc.
Și mi-e foarte foame, așa că haideți să mâncăm!
- Porcul e nasol când se răcește. - Abia aștept să gustați!
Bună! Ce mai faci?
Bellissimo.
- Asta e bună. - Da.
Bunica mea făcea la fel cu...
Roșia e sufletul preparatului tău.
- Dacă n-are suflet, e degeaba. - Așa e.
Așa... Vreau trei bucăți.
- Trei. Orice pentru tine. - Grazie!
- Prego. - Antonella, am luat florile.
- Bravo! Sunt frumoase. - Olivia?
Joe?
- Doamne! - Ce?
- Arăți la fel. - Fugi de aici!
- Ce nebunie! - Serios.
- Au trecut 30 de ani. - Nu, jur că nu te-ai schimbat deloc.
Arăți grozav.
- Îl cunoști pe omul ăsta? - Scuze! Da.
Joe, ea e vecina mea, Antonella.
Eu și Joe am fost colegi înainte să ne mutăm în Staten Island.
Da. Olivia a fost partenera mea la bal.
Da... La bal.
Da.
Încântat de cunoștință, Antonella!
Și eu sunt încântată. Mulțumesc!
- Nu locuiești pe insulă, nu? - Nu.
Când eram copil, mama și bunica mă luau cu ele la piața asta.
- Nu mi-a venit să cred că e tot aici. - Da, păi...
- Tot ce e grozav rezistă în timp. - E avocat.
- Ba nu. - Avocat?
Nu încă. M-am reapucat de școală.
Sunt în primul an de doctorat la St. John's.
E impresionant.
Da.
- Nu e târziu s-o iei de la capăt. - Da.
- Scuze, dar ne cam grăbim. - Mă bucur că te-am văzut.
- Mersi! - Antonella, mi-a făcut plăcere.
- Mulțumesc. Și mie. - Mersi, Al!
Ce a fost asta?
E o poveste foarte scurtă, dar veche.
O poveste foarte scurtă, dar veche...
- Îmi place. S-o ținem minte! - Bine.
Bravo! Olivia din liceu. Tot sexy e?
Sexy și măritată.
- Cine e sexy? - Trebuie să închid.
RESTAURANT DE VÂNZARE
Ce facem aici? Ne dăm în spectacol în cartier?
Vreau să mă bronzez uniform.
Am ceva să vă spun.
Am fost în Staten Island zilele trecute și am găsit un restaurant.
- De ce te duci acolo ca să mănânci? - Sunt multe restaurante bune aici.
Nu m-am dus acolo ca să mănânc,
ci ca să cumpăr un restaurant.
- Să cumperi un restaurant? - Da.
- În Staten Island? Ce? - Da.
Ce naiba spui? Cu ce l-ai cumpăra?
Cu banii de la mama.
Ai înnebunit?
Nu știu. Poate.
Dar chiar vreau să deschid un restaurant italian
și vreau să-l numesc Enoteca Maria, după numele mamei.
Nu știi nimic despre asta.
Ce e de știut? Faci mâncare, oamenii o mănâncă și sunt fericiți.
Mi-ați spus să încerc ceva nou.
Să-ți schimbi mobila, să-ți găsești o iubită...
Sau să-ți plătești ipoteca, nu să pornești o afacere complet nouă.
Fraților, nu întineresc.
Și nu mai am mult timp la dispoziție.
Asta îmi doresc.
Nu știu cum să explic,
dar de asta am nevoie.
Nu te pot lăsa, cu conștiința împăcată, să cheltuiești banii mamei tale
pe un restaurant din Staten Island.
Nu cred că înțelegi.
Am făcut-o deja.
Abia aștept să vedeți locul ăsta!
E uimitor. Priviți!
Uitați cât de mișto e barul ăsta!
Priviți ce podea! E autentică.
Nu e nimic forțat. E minunat.
Probabil că voi arunca aceste separeuri. N-am nevoie de ele.
- Cât ai dat pe locul ăsta? - Am dat avansul de 175.000 $.
Evident, am o ipotecă.
Nu o să renunț la slujba mea ca să-mi pot plăti facturile.
Și îmi ajung banii cel puțin cinci luni, fără să fiu nevoit să deschid.
Doamne!
Puteți încerca măcar să fiți mai deschiși?
Dacă voi nu sunteți de partea mea, nu am pe nimeni. Bine?
Lăsați-mă să vă prezint locul și împărtășiți-mi viziunea!
Puteți face asta?
Cărămida asta netencuită...
Oamenii s-ar omorî între ei pentru ea.
În spate, e o cabină telefonică mișto și veche.
Uitați-vă la tavanele astea cu tablă! Vă vine să credeți? Sunt adevărate.
În viziunea mea, aș da jos pereții ăștia și aș face o arcadă.
Ar fi o bucătărie deschisă superbă.
Vreau să pară, mai degrabă, casa cuiva decât un restaurant.
Ca să mă asigur că am înțeles bine,
deschizi restaurantul
cu cinci preparate pe care aproape le știi?
Nu. Poate, vreo două rețete, dar știți ce-am realizat?
Iată ce s-a întâmplat! Studiam rețetele mamei și bunicii,
și mi-am zis: „Ce fac? Ce tot caut?”
Apoi, mi-am dat seama că mâncarea înseamnă iubire.
Cât timp voi mânca mâncarea lor, le voi avea alături.
Vreau ca locul ăsta să fie mai mult decât un loc de luat cina.
Vreau ca lumea să se simtă în familie.
Bine, dar mama și bunica ta nu mai sunt printre noi.
Cine va veni să gătească la fel?
Bunici italiene adevărate.
Vreau să facă preparatele moștenite din familiile lor și să le savurăm toți.
Îmi place.
Ce? Chiar îmi place.
Bunici adevărate!
- Joe, e o idee minunată. - Mulțumesc.
Cine n-ar vrea mâncare pregătită de bunica?
Bine, văd care e farmecul.
Haide! E o idee grozavă. O adori.
Ba nu.
Ba da! Altfel, ai avea inima de piatră.
Da, Bruno. Mai lasă inima aia de piatră!
Reparațiile ar dura luni bune.
Pereții, podeaua, gresia, instalația electrică...
Nici nu mai pomenesc țevile și sistemul antiincendiu!
Cine se va ocupa de astea? Angajezi o bunică și pentru astea?
Nu, sunt foarte norocos, pentru că prietenul meu bun e constructor.
- Deci, sunt norocos. - Nu!
- Ba da. - Ba nu!
N-aș aduce vorba despre asta niciodată,
dar de câte ori i-am reparat mașina tatălui tău
că-s băiat bun?
- Tocmai ai adus vorba. - Dau doar un exemplu.
Ești prietenul meu. Aveai nevoie să-ți repar mașina.
Dar tu n-ai avut nevoie de autorizații, de norme de construcții, de sindicat...
Ești impulsiv.
Ai nevoie de bucătari, de un meniu, de un plan de marketing.
Îți va trebui autorizație de funcționare.
Vei avea inspecții.
- Nici nu mă asculți! - Te ascult.
Să trec de inspecții și să fac meniurile.
Te ador. Te pot descrie în multe feluri, dar nu ești un afacerist responsabil.
Știu asta. De asta te am pe tine.
Îți promit că îți dau banii înapoi pentru toată munca
imediat cum începe locul să prindă viață.
Iar mie îmi place să decorez. Acolo merge un raft pentru sticle de vin.
Dăm cu puțină vopsea Benjamin Moore.
Și poate atârnăm niște poze de familie.
La asta mă refer! Are deja o viziune.
E îmbucurător!
Mare escroc mai ești!
Asta înseamnă că o faci?
- Da, o fac. - Hai, o să fie distractiv!
- Bine... - Avem o singură viață.
- Nu mă atinge! - Superman, vino să vezi telefonul vechi!
Așa...
Joe, unde e tomberonul? Am nevoie de el.
Am nevoie de o slujbă plătită. La treabă!
Ce e asta?
- Bucătăreasă? - Da.
Uită-te la mine! Abia mă mișc.
Ce tot spui? Doctorul spune că ești bine.
Ce naiba știe el?
Trebuie să port șosete compresive ca să ajung până la baie.
Ești nefericită dacă nu gătești. O să fie grozav.
- Am 73 de ani. Gata cu fericirea! - Vârsta nu e o boală, Roberta.
Dar nici leac nu e.
- Joey, nu pot face asta pentru tine. - Nu-ți cer s-o faci pentru mine.
Îți cer s-o faci pentru tine și pentru mama.
- Ce? - Dumnezeu s-o odihnească!
- Mă șantajezi în stil catolic? - Am învățat de la o expertă.
Maică Sfântă!
Nu accept încă, dar, dacă aș accepta,
cine ar mai găti alături de mine?
N-aș putea să gătesc singură.
Ai încredere în mine!
O să ne distrăm.
CRAIGSLIST SE CAUTĂ BUNICI, STATEN ISLAND
Salut!
Toți localnicii vorbesc despre noul tău restaurant.
Da, așa e.
Nu cred că am făcut cunoștință. Numele meu e Joe.
Eu sunt Al.
Strada Hyatt 27.
A fost localul prietenului meu, Dominic Spirito.
Botezuri, primele împărtășanii, absolviri, zile de naștere, aniversări...
Pe toate le-am ținut acolo.
Dominic a fost acolo 50 de ani, până în ziua în care a murit.
Condoleanțe! N-am știut.
I-ai aruncat numele pe jos.
Ne-am apucat de reparații. N-am vrut să fiu nepoliticos.
N-am încredere în cei care nu-s din zonă.
Aici nu e Manhattan, și, cu siguranță, nici Brooklyn.
Ești pe insulă, amice. Ai înțeles?
Da, am înțeles.
Gianni, ce să-ți spun despre ziua asta?
M-am trezit, am făcut mic-dejunul și am tras un pui de somn. A fost bine.
Apoi, am luat prânzul, iar acum sunt cu tine, dragule.
Da?
Antonella, eu sunt.
Am programare la doctor azi?
Dacă am, nu merg, decât dacă e la podolog.
Nu avem programare, dar avem un interviu de angajare.
Nu.
Ți-am spus că nu.
Niște babe vor să fie bucătărese.
E ridicol!
- E un păcat. - Cum să fie păcat?
Și mi-ai spus că Joe e un prostănac.
Nu. Am spus doar că era imatur la 17 ani.
Am nevoie de un motiv bun ca să mă convingi.
Stai singură în casă, dar mai ai mult de trăit.
- E șalul tău preferat. - Nu merg!
Am luat un diuretic acum o oră. Sper că baia ta e funcțională.
Crezi că n-am baie aici? Ia te uită cum mergi!
Ar trebui să fie o zi ușoară. Totul e pregătit.
Mersi, băieți!
Nu vine nimeni.
Vor ajunge în 20 de minute. Relaxează-te! Te descurci de minune.
- Lista asta a lui Craig... - Nu. E Craigslist.
Acest Craig e de încredere?
Nu e o persoană. E un website.
E un loc în care oamenii vând lucruri sau oferă locuri de muncă.
Ca în ziar.
Da, doar că e online.
Oricine îl poate vedea de oriunde.
- Trebuia să dai anunț la ziar! - Bine...
Roberta, știi cum făcea bunica sosul ei?
Îți lăsa mereu un gust dulceag.
Știi ingredientele exacte pe care le folosea?
Joey, e ca și cum i-ai cere unei femei să-ți arate mutandele ei.
Mutande? Ce fel de bărbat crezi că sunt?
- Nici nu știu... Ce sunt astea? - Mai bine nu întrebi.
Nu i-aș cere nimănui să mi le arate,
dar mă oftic pentru că nu le-am cerut să-mi scrie rețetele.
Nu știu cu precizie, dar, nici dac-aș ști, n-ar fi sosul bunicii tale, nu?
Secretul îl face special.
Pune zahăr! E nevoie de mai mult decât crezi tu.
- Am pus zahăr la greu. - Sunt mai multe feluri.
Gustul e desăvârșit după ce îi potrivești dulceața.
Uite ce e! Am tricotat fularul ăsta stând aici. Sper să-ți placă.
- Poftim! - Ce drăguț! Mulțumesc!
- Cu plăcere! - Mulțumesc!
- E călduros. - E foarte frumos.
Chem microbuzul. Joc poker la ora 15.
Mai stai 20 de minute. Ascultă-mă! Oprește-te!
- Am stat trei ore. - Nu!
M-am uitat la tine cum ai mutat cutii și sticle...
Vin și celelalte în curând.
- Nu vine nimeni! - Ba da.
- Nu pleca! - M-am săturat să te privesc.
Ia te uită! Ați ajuns! Nu-i așa că-i grozav? Au ajuns.
E grozav!
Calmează-te! M-a obligat ea să vin.
- Uneori, e nevoie de un imbold. - M-a împins la propriu.
- Așa! Uite! Arată grozav. Lucrurile tale... - Bine, gata!
- Am cursuri. O să mă întorc. - Cum adică?
Distracție plăcută!
Și ție!
- Mulțumesc că ai adus-o! - Cu plăcere. Aș face orice pentru ea.
Apropo, e o idee grozavă. Sper să aibă succes.
Mersi!
Bun!
Antonella, ea e Roberta, și e bucătăreasă la Enoteca Maria.
Sì.
Sì?
Deci ești siciliană?
Sì. Sunt din Sicilia.
- Tu de unde ești? - Eu sunt din Bologna.
- Bologna. - Sì.
Scuip pe Bologna!
- Nu mai spune! - Sì!
Eu scuip pe Sicilia! Da?
Nu scuipa pe Sicilia!
E grozav! Îmi place ce aud!
Nu! Pasiunea e bună.
- Ai o grande bocca! - Iar tu ești o puttana.
- Bună! Ce mai faci? - Ce? Ce vrei?
Cred că am greșit adresa.
Nu, ești exact unde trebuie. Ești aici pentru postul de bucătăreasă?
- Da. - Nu e frumos!
- Excelent! Cum te cheamă? - Teresa.
Teresa... Ce nume frumos! Te invit lângă celelalte doamne.
- N-am mai întâlnit una ca tine. - Valea, babeto!
Teresa, așază-te lângă Antonella! Ea e din Bologna, iar ea e din Sicilia.
- Ea e Roberta. - Bună!
Tu de unde ești?
- Eu sunt din Bronx. - Grozav!
Simțiți-vă bine și gătiți ca pentru familiile voastre!
Bucătăria e a voastră.
Ce?
- Vrei niște usturoi? - Nu.
Lasă-l!
Nu.
Poftim!
Doamne!
Cașcavalul e rumenit, dar tot se întinde.
E incredibil.
Grazie.
Roberta, tocana de coadă de vită ți se topește în gură.
Da.
E delicioasă.
Cu tine nici nu mai vorbesc!
De unde ai apărut? Ai căzut din cer?
Gustul usturoiului a pătruns carnea. Unde ai învățat să faci asta?
La mănăstire.
La mănăstire? Ești călugăriță?
- Și tu, cu limbajul ăla... - O chemare sfântă.
- Da, sigur. - Am fost călugăriță.
Am slujit mulți ani la mănăstirea CSF din Bronx.
Dacă îmi permiți, de ce ai plecat?
Am fost devotată, dar era timpul pentru ceva nou.
Fiul unei prietene a văzut anunțul tău.
La Craig, vagabondul.
Încetează!
Am simțit că Dumnezeu îmi spunea să vin.
Și îmi mai dădea o șansă.
Joe, cine a obținut postul?
Toate.
E incredibil.
Avem brigada de șoc aici. Iată!
Zău așa! Aș vrea să deschidem azi.
Noroc! Salute!
Vă sunt recunoscător.
Ți-am dat multă libertate, dar tu tot întârzii.
Așa că nu mai pot. E ultimul avertisment.
Bine.
Uite-l! Are zilele numărate!
Directorul l-a tras de urechi.
Vreau să vă cer o favoare.
- Da, sigur. - Orice ai nevoie.
Iar am primit avertisment și nu pot să-mi pierd slujba.
Puteți să mă acoperiți în fața lui Dan? Pentru că o să tot întârzii la muncă.
De ce? Ce e?
Puteți păstra un secret?
Paisprezece...
BAY RIDGE APROVIZIONARE - 10.450,34 $
Să vedem!
CUM ÎȚI REFINANȚEZI CREDITUL IPOTECAR
- Nu! - Am fost nevoit.
Ai refinanțat creditul? Ce urmează?
Trebuie să ne iasă. Nu există altă opțiune.
M-ai pus într-o situație grea. Și mie îmi ești dator.
Dar ești și prietenul meu. Vreau să discut cu cineva.
Vreau să te gândești bine. Dacă renunți acum, nu pierzi nimic.
Dar, dacă nu renunți și eșuează, poți pierde totul.
Bruno, simt cu tărie că o să dea roade.
Ești prietenul meu. Îți rămân alături.
Apreciez asta. Avem bucătărese grozave. Avem preparate din toată Italia.
- Ai nevoie de deserturi bune. - Da. Tocmai am trecut de localul ăla.
Mă stresează atâta vorbă. Aș mânca ceva.
- Și eu aș mânca o chiftea. - Da? Haide!
Uite la ce mă gândesc! Putem servi deserturi făcute în casă.
Ce?
Ascultă-mă! Ești o cofetăreasă grozavă.
Faci deserturi incredibile. O făceau fericită pe mama.
- Îți cer să împărtășești asta. - O fac de plăcere. Nu e ceva serios.
O să-ți facă plăcere. Ție și celorlalți.
- Îmi place să coafez. Asta e meseria mea. - Da, și te pricepi la asta.
Dar ai alte daruri. E șansa de a face ceva ce-ți place.
Dragule, sună interesant, dar chiar nu pot. Îmi pare rău!
Nici nu vreau să aud asta. E decizia corectă.
- Dacă te implor, te conving? - Fir-ar să fie!
- Ești bine? - La naiba! Mâinile îmi cedează.
Unele zile sunt mai rele. Nu știu cât timp voi mai face asta.
Nu știam că te dor mâinile.
E o durere constantă? Îmi pare rău!
Nu te întrista din cauza mea!
Am dus o viață grozavă, exact cum mi-am dorit. Știi detaliile.
N-am regrete.
Și...
sunt bine.
Dar meriți mai mult. Meriți să te simți grozav.
Avem timpul limitat, așa că vreau să accepți.
Ne vedem mâine la restaurant. Nu mă dezamăgi! Te ador.
Ești manipulator. Nu sta cu sufletul la gură!
Apreciez răbdarea ta. Ador nuanța.
Gia, cine vrea să o ia de la capăt la vârsta asta?
Ăsta e felul meu principal din meniu.
Ce e acolo? Pute.
Capuzzelle.
Doamne, apără-ne!
- E o alegere îndrăzneață. - Cum să pui asta în meniu?
Ai înnebunit?
Capuzzelle e din satul meu natal.
Capuzzelle e identitatea mea.
Schimbă-ți identitatea!
Bună! Mă bucur că ai venit!
Am venit.
Ea e Gia, cofetăreasa noastră.
- O cunoști pe Roberta. - Da.
- Ele sunt Teresa și Antonella. - Bună!
Doamnelor...
- Un șorț? - Te rog! Aici.
Mulțumesc!
Țepene!
E un șorț, nu o rochie de seară.
Profit de orice ocazie pentru a arăta bine.
Nu te incomodează chestiile alea?
Am experiență.
- Ce spuneam? - Mi capuzzelle.
Asta miroase! Credeam că eu miros.
Doamne!
Nu eram sigură.
- Nu. - Ce e capuzzelle?
Povestea e simplă.
Mama e dintr-un sat foarte sărac.
Așa că foloseau întregul animal.
Umpleau capul cu firimituri de pâine...
Cu pesmet.
Mi scusi.
Pesmet.
Puțin din asta, puțin din aia...
La cuptor cu capuzzelle!
Pa, drăguțule!
Așa! Capul de oaie e în cuptor. Să ne apucăm de sos!
Sosul mamei mele.
Sigur, sosul mamei tale, al bunicii tale sau al mătușii tale, Mary.
Numai să fie rețeta familiei tale.
Și cannoli ca desert.
- Grozav! - Perfect.
Gia, te rog ceva. Vrei să guști din toate? Spune-mi care ar trebui să fie în meniu!
Tu decizi.
Sigur. Dacă sunt gustoase măcar pe jumătate de cum miros,
o să fie dificil.
- Da. Să fii sinceră! - Bine.
- E rețeta bunicii tale? - Nu.
Am încercat sirop de arțar, zahăr brun, miere,
dar, în nicio combinație, gustul nu se apropie de cel al sosului ei.
- Mai încearcă! - Da.
Are migdale?
Sì, pesto alla trapanese.
Din Sicilia.
Toate sunt bune. Nu știu cum o să alegi. Sunt perfecte.
Joe, putem schimba sosul săptămânal.
- E o idee grozavă. - Fabuloasă!
Așa vom face. Să gustăm și de la tine!
- Pesto alla trapanese? - Sì.
Oamenii mei au creat Parmigiano Reggiano.
Ăsta e motiv de laudă!
- Parmigiano Reggiano. - Da.
Oamenii mei au creat cannoli.
- Cannoli? Ai înnebunit? E un fleac. - Da!
- Cum adică un fleac? - E umplut cu cremă.
- Ce știi tu? - Fugi de aici!
Crezi că știi totul pentru că ești din Bologna.
- Ce ziceți de ea? - Oamenii tăi sunt răi, urâți și reci.
Și ai tăi sunt vulgari.
- Bine. - Puttana!
Și nu mă mai scuipa pentru că vei avea de suferit!
Ascultă! Fă ceva cu asta!
Ce ai făcut...
- Da. - Vrei ceartă?
Da.
Ce zici de asta?
Arunc și eu în tine, bestie!
Ce? Cum îndrăznești?
Vezi că...
Vai, mi-e frică de tine!
Hai să te văd! Prinde asta!
Se pot răni, Joe. Trebuie să le oprești.
- Lasă-le să se certe! - Așa fac italienii.
Ia niște rucola!
- Madre di Dio. - Hai! Să te văd!
Puttana! Cum îndrăznești?
Te prind eu.
Mi capuzzelle!
E o încălcare a normelor de protecție împotriva incendiilor.
Sistemul antiincendiu era oprit. Bine că nu-s victime!
Da. Scuze!
VINO LA MUNCĂ
Sunt deja în întârziere.
Dacă am terminat, aș vrea să plec.
Desigur. Nu vreau să te rețin.
Bine. Mulțumesc mult!
- Îmi pare rău! - Și mie îmi pare rău, Joey!
A fost vina ei.
Ba a ei.
M-ați căpiat. Eu tot cred în voi.
Ce putem învăța din asta e să nu ne certăm în bucătărie.
Regret, dar am întârziat la muncă. Pa! Vă iubesc!
Nu sunteți dispuse să vă iertați?
Iertarea e o virtute divină.
Ea a început.
Vito! Joe a pontat de intrare în tură.
L-ai văzut?
Ce mai faceți, dle?
- Era aici acum două ore, nu? - Da, acum două ore.
Cred că e cu Luis în garajul dinspre nord.
Bine. Mersi!
Salut, Luis! Unde e Joe?
Da... Mulțumesc!
Te-am făcut idiot.
Omar, unde e Joe?
Nu sunt sigur. M-a ajutat să montez cauciucurile.
Cred că s-a întors la depozitul principal, la Vito.
- Nu se poate! - Da.
Vito, unde naiba e Joe?
Dle McClane, unde ați fost toată ziua?
Prânzul!
- Bună! - Îmi place cum ai amenajat.
- Îți place? - E foarte tare.
Mă gândeam să pun de-un incendiu și în cealaltă cameră ca să fie la fel.
- Ar fi prea mult. - Da?
M-a trimis Antonella.
Cu un card pentru magazinul de chilipiruri.
Cred că sunt 20 de dolari pe el.
- Foarte frumos! Ia te uită! - Da.
Roberta mi-a dat zece dolari, așa că mai și rămân cu ceva.
- Da. Ești norocos. - Ne-a trăsnit un fulger italian.
Te ajut la curățenie.
Unde-s sacii de gunoi?
Acolo, dedesubt.
Bine.
Mersi!
Nu! Serios? E o nebunie.
Ce lua?
Unt.
Serios! Monoporții de unt de la restaurant.
Crede-mă! Știu exact la ce te referi.
Și mama făcea la fel.
Frigiderul Antonellei e plin.
Am întrebat-o: „De cât unt are nevoie un om?”
De cât timp sunteți vecine?
Cât să fie?
Eu și soțul meu am cumpărat casa de alături acum opt ani.
Avea nevoie de reparații, așa că am renovat-o.
Și s-a plâns de zgomot în fiecare zi.
Sigur ați uitat de asta, fiindcă păreți foarte apropiate.
Da. Ea...
După ce a murit soțul meu, ea mi-a fost alături.
Nu mă lăsa singură.
Venea și stătea cu mine,
îmi gătea
și mă obliga să fac duș.
E o iubire specială.
Olivia, îmi pare rău să aud asta. Habar n-aveam.
Încetează! De unde să știi?
Îmi tot spune să-mi pun verigheta la cealaltă mână, dar...
Dar nu mă simt pregătită.
Înțelegi?
Da. Crede-mă! Înțeleg.
Da?
Mama mi-a lăsat o scrisoare, dar încă n-am deschis-o.
Simt că, după ce o voi deschide,
acelea vor fi ultimele cuvinte de la ea...
Joe...
Îmi pare rău...
Doare...
Durerea nu trece când vrem noi, așa că noi de ce să ne grăbim?
Da.
FERIBOTUL STATEN ISLAND
DEPARTAMENTUL DE SĂNĂTATE DIN NEW YORK
Bună ziua!
Solid, nu-i așa?
Am scos tot și l-am reconstruit.
Cu fiecare bucată de lemn și fiecare stâlp...
- Da. - De primă clasă.
Bine... Dvs. sunteți proprietarul?
Da.
- Ați picat inspecția. Două abateri. - Ce?
În primul rând,
incendiul din bucătărie afectează integritatea și siguranța acelui perete.
- E imposibil. N-a avut loc un incendiu. - Am avut o problemă cu un cap de oaie.
Ce?
În al doilea rând, aveți nevoie de un cuptor nou.
Există urme de dioxid de carbon și azot.
Pot să fug să cumpăr un cuptor nou acum.
- Ca să rezolvăm asta. - E un cuptor făcut la comandă.
Nu poți să-l iei de-a gata de la magazin.
Partea bună e că sistemul de aspersoare funcționează.
O zi bună!
Scuze!
Putem face ceva pentru a continua?
- Trebuie să dau drumul la treabă. - Puteți solicita o nouă inspecție.
Grozav! Când vă convine? Săptămâna asta sau săptămâna viitoare?
Scuze!
Îmi place de el. Săptămâna viitoare...
La anul.
Lista de așteptare e lungă, amice.
Nu veți deschide prea curând.
Poate niciodată.
A luat foc un cap de oaie?
Ce naiba înseamnă asta?
- Roberta, cu capuzzelle... - De ce nu mi-ai spus?
Sincer, nu credeam că e important. A fost un incendiu. Am curățat totul.
A luat foc un cap de oaie
și a compromis integritatea pereților.
- Da. - Nu crezi că e important să știu?
Bine. Bruno, hai să ne calmăm!
- Suntem supărați. - Sunt calm.
- Bine. - Da?
- Ascultă-mă! - Te ascult.
Dacă pici o inspecție, gata!
Nu ai autorizație de funcționare.
Nu poți avea un restaurant fără un imobil.
O să găsesc altă cale pentru a continua.
- Cu ce bani? Nu mai ai bani! - Aș putea face un împrumut cu pensia mea.
Joe, ascultă ce spui!
Am carduri de credit. Le pot folosi.
Te-ai grăbit, nu ți-ai făcut un plan, și acum amândoi suntem în pierdere.
Nu te înveți minte deloc!
- Ce tot spui? - Nu te-ai schimbat deloc!
- Te arunci cu capul înainte! Mereu! - Cum adică? Mă chinui să fac ceva. Uite!
Nu. Totul e o glumă proastă, Joe!
Ți-ai făcut mama mândră de data asta!
Da?
Poți să pleci.
N-am vrut să spun asta.
Îți dau banii înapoi. Bine?
Vreau să pleci.
Bine.
Las-o baltă!
Te dau uitării.
Mulțumesc că ai venit așa din scurt. Apreciez ajutorul tău.
Nu-mi mulțumi încă! Nu sunt sigură că vom găsi ceva.
- Nu mă pricep la normele de construcții. - Da, dar măcar e ceva.
E singura mea șansă. Mulțumesc!
Casa asta... Aici ai locuit cu mama ta.
Da, dar mama locuia jos cu bunica.
Eu aveam grijă de ele.
Da...
E drăguță. Poate mă apuc s-o zugrăvesc.
Poate să schimb și mobila.
Să nu renunți la fotoliul ăsta! E grozav.
JOEY
Bunica ta a făcut supa asta de Crăciun.
Așa e. Ai venit în vizită cu familia ta.
Nu toți au fost prietenoși când ne-am mutat aici,
dar mama și bunica ta au fost mereu.
Da, dar era ușor cu voi.
De asta mă simt și mai rău pentru cum m-am comportat la bal.
- A fost acum un milion de ani. - A fost groaznic.
Ce idiot sunt! Știi ce am făcut?
Am făcut un pact cu Bruno și băieții să plecăm pe furiș.
El avea băutură, ai lui nu erau acasă, și am uitat de noi.
Am vrut să mă întorc, dar...
Totul a fost un dezastru.
Și, când m-am întors,
Olivia nu mai era.
Nu vreau să fie jenant, pomenind asta după atâția ani,
dar voiam să-ți spun că îmi pare rău.
Serios.
Mulțumesc. Apreciez că ți-ai cerut scuze.
- Salute! - Salute!
Deci, versiunea lungă și complicată e că nu avem autorizație de funcționare.
Nu poți aplica din nou?
Am făcut-o deja, dar...
- Ar putea dura săptămâni sau chiar un an. - Da.
- Am putea muri până atunci. - Am încercat totul.
Eu și Olivia am căutat diferite portițe, dar nimic.
Nu vreau să revin la ce făceam.
Ce făceai?
Nimic.
Ce face?
Are un atac cerebral?
Santo Padre Pio,
sunt sinceră în fața ta...
Cere și ți se va da.
Caută și vei fi găsit.
Binecuvântează-le pe aceste femei! Poartă în inimi generații întregi.
Și binecuvântează-l pe Joe, pentru că are un vis!
Binecuvântează-ne!
În numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh.
Acum așteptăm.
Teresa?
Ce așteptăm, mai exact?
Un miracol.
Bine.
Bună, Joe!
- Cred că ți-l amintești pe Phil. - Da, îl știu pe Phil.
Phil?
Dle Scaravella, îmi pare rău pentru neînțelegere!
Poftiți autorizația de funcționare!
V-aș ruga să renovați peretele și să înlocuiți cuptorul.
Am aprecia asta.
Scuze pentru neplăceri! O zi bună!
Nu înțeleg.
Am uitat de Protecția Consumatorului.
Phil are 53 de plângeri.
E nevoie să-l mituiești ca să facă o a doua inspecție.
- N-o puteți dovedi. - Pot și o voi face.
Cum îndrăznești?
- Pleacă de aici! - Reparați peretele! Schimbați cuptorul!
S-a făcut!
- Valea! - Dumnezeu te iartă.
Ți-am spus! E avocat!
Încetează!
Brava!
Mulțumesc!
- Ce vești bune! - Brava!
Fii cuminte! Să-ți spui rugăciunea!
Roagă-te tu și pentru mine!
- Bună! - Bună! Poftim!
- Ai întârziat. - Scuze!
- Nu intri? - Ba da.
Haide!
Închide ușa, te rog! Se face curent.
- Da. - Nu! Joe!
Ia loc! Trebuie să vorbiți.
Haide!
Uite! Prietenul tău ți-a adus zeppole.
Vorbiți!
Eu nu mă amestec.
E clar că ai greșit.
Dar, în ce mă privește,
puteam să fiu mai deschis în legătură cu capul de oaie
și cu focul care a urmat...
Asta e...
Nu e ca și cum ai dat foc restaurantului pe care ți l-am construit
sau mi-ai distrus reputația de constructor în toate cele cinci cartiere...
Dar îmi dau seama
că ți-am vorbit cu asprime.
Și încerc să nu mai fac asta.
Am obținut autorizația, deci...
Bravo ție!
- Îți doresc o viață de succes. - E palpitant.
E bine să lucrezi cu prieteni loiali care sunt dornici de muncă...
Spune-i!
- Parcă nu te amestecai. - Dacă nu-i spui tu, îi spun eu, Bruno.
Ce să-mi spui?
A vândut mașina tatălui său ca să te ajute.
Dacă așa e când nu te amesteci, oare cum e când o faci?
Doar n-ai făcut asta! Chiar ai făcut asta?
Nu mă amestec.
Bruno, ai vândut mașina tatălui tău ca să-mi construiești restaurantul?
Era singura cale.
Renovările, salariile băieților...
- Era singura cale. - De ce ai făcut...
- Nu ți-aș fi cerut-o eu niciodată. - Știu asta.
Tocmai de asta am făcut-o. A fost decizia mea, nu a ta.
În plus, era prima dată, după mult timp, când te vedeam fericit.
Pentru mine, a meritat.
Bruno, mașina aia era totul pentru tine.
Da, păi...
Tu ești mai important.
O să mă revanșez. Îți promit că o să îndrept lucrurile.
Va fi o mare victorie pentru noi toți.
Data viitoare când ia foc un cap de oaie,
mă suni!
Cu o asemenea echipă, asta se va repeta.
- Capisce? - Capisce.
N-am vrut să zic că n-ar fi mândră de tine.
Nu-ți poți retrage cuvintele. A fost oribil. Chiar a fost!
Ce?
Te iubesc, amice!
Mulțumesc mult! Apreciez.
Joe, vii puțin afară? Vrem să-ți arătăm ceva.
Da, să mergem!
Să nu plângi în fața echipei!
Așa, doamnelor!
Dacă nu vedeți obiectivul, nici el nu vă vede.
Stați! Roberta, în cadru!
- Zâmbiți! - Zâmbim.
- Bine. - Haide!
Toată lumea să zâmbească!
Haideți!
Manicotti!
- Manicotti! - Haideți!
MENIU
Vă sunt recunoscător că-mi sunteți alături.
E un moment emoționant pentru noi toți. Mâine e ziua cea mare.
Avem meniurile, și asta e minunat. Avem mese frumoase și mult vin.
Dar avem rezervări? Nu.
Nu chiar,
dar toată lumea s-a străduit să dea de veste.
Mă aștept ca marea deschidere de mâine să fie exact așa.
Va fi grandioasă.
- Nu-i așa? - Da!
Știind cât de ocupați vom fi, vă rog ceva!
Petreceți restul zilei cum vă doriți!
Am o idee. V-ați luat medicamentele azi?
- Da. - Sì.
Bine. Urmați-mă! Am o surpriză pentru voi.
Bine. Mulțumesc! Va fi grozav.
- Nu-mi plac surprizele. - Foarte interesant. Te ajut eu.
- Iau eu meniul. - Nu.
Bine. Haide!
- Așa... - Olivia te place.
E și ea om.
- Ce? - E și ea om. Și eu o plac.
Atunci, fă ceva în privința asta! De ce ești nătărău?
- Nu știu dacă e pregătită. - Nu tu decizi, nu?
- Știi ce spunea bunica mea? - Nu.
„Nu lăsa rănile vechi să-ți stea în calea unui nou început.”
Te apreciez.
Bine.
Oricum, treci la fapte!
Ce drăguț! Pot să-ți cer o favoare?
Da.
Bună, Antonella!
Sigur că vin să te iau.
La restaurant. Peste o oră, după cursuri.
Da. Bine, ne vedem acolo.
Intrați!
Al cui e locul ăsta?
E al meu. Sunt coafeză.
Da, luați loc!
Ăsta e salonul?
Da, așezați-vă!
La 16 ani, dădeam cu mătura aici.
Apoi, am lucrat la acest scaun. După asta, la toate scaunele.
Am lucrat și am tot lucrat, iar acum...
Eu sunt proprietara.
De asta arăți mereu atât de bine.
Mulțumesc. Cred că noi, femeile, merităm să ne simțim frumoase, nu?
Frumusețea... Ce e frumusețea?
Bună întrebare!
E vorba despre părul nostru? Despre fețele sau corpurile noastre?
- Da. - Nu. E un sentiment.
Frumusețea e despre cum te simți.
Te simți frumoasă când ești înțeleasă și ascultată.
Și când te simți puternică.
Atunci te simți frumoasă.
Cât de frumos!
Acum...
să sărbătorim frumusețea!
Cât de drăguț!
Mă gâdilă.
Gia!
Doamne!
Fabulos!
Nu! Fugi de aici!
Pleacă!
Superbă!
Antonella?
Sunt Olivia. Sunteți aici?
Joe?
Ce...
Sunteți...
Organizați seri tematice?
Ăsta e balul nostru?
Smochingul...
Ai uitat ăsta.
Un corsaj?
Da.
Mulțumesc.
Arăți grozav.
- Tu arăți grozav. - Mulțumesc!
Ia te uită! Bolul cu punci.
Uită-te după dna Reynolds!
M-am gândit să pun puțin alcool aici.
Nu e chiar o rebeliune acum că avem voie, dar vreau un pahar.
Noroc! Pentru cea mai frumoasă și cea mai amuzantă fată de la bal.
Și singura fată de la bal.
- Noroc! - Noroc!
Da, e bun.
Da.
Joe, e cântecul nostru.
Dansezi?
Da.
E plăcut să dansez cu tine.
Dar trebuie să-mi promiți ceva.
Să nu mă crezi vreun supererou fiindcă-s bun la dansuri lente!
Sunt același Joe dintotdeauna.
Da.
Pare un bal adevărat.
- Nu vreau un toast! - Limoncello!
Mai vrei Limoncello?
- O să te doară capul mâine. - Da, trebuie să bei apă.
- Apă! - Apă!
- Un pahar de Limoncello și șase de apă. - Bea apă!
Mai bea! Asta e! Încă puțin!
- Doamne! - Da, așa. Bravo!
- Ce e? - Sânii tăi sunt naturali?
- Doamne! - Da.
- Serios?
- Nu. - Nu?
Nu, nu sunt. Pune mâna!
Vai de mine! Sunt ca niște jeleuri!
Mie nu-mi plac implanturile.
Nu.
După dubla mastectomie, au început să-mi placă.
Doamne!
Mi dispiace.
- Să nu-ți pară rău! - Îmi pare rău!
Mie nu-mi pare rău.
Știi...
Vor fi obraznici pentru totdeauna.
- Pentru totdeauna. - Dar tu?
- Ai mei sunt... - Nu!
- Ce? - Nu sânii tăi. Care e povestea ta?
Scuze!
Am patru copii și...
Ei bine...
Nu ne vorbim.
De ce?
Sunt o mamă puternică.
I-am învățat să fie puternici, cum m-a învățat mama și pe mine.
Aș fi...
Aș fi făcut totul altfel.
I-aș fi iubit...
altfel acum.
Înțeleg.
E în regulă.
Ai copii?
- Nu, nu m-am căsătorit. - Îmi pare rău!
Să nu-ți pară rău!
Îmi plac bărbații. Toate genurile de bărbați.
Dar, pentru mine, ideea de un bărbat pentru restul vieții,
pare incredibil de plictisitoare, nu?
Nu mi-a fost greu să găsesc bărbați. Femeile m-au criticat.
Femeile? De ce?
Poate din cauza felului în care arăt sau a felului meu de a fi,
femeile se temeau că le fur bărbații.
Dar e o nebunie. N-aș fura bărbatul altei femei.
Dacă Gianni al meu ar fi în viață, Dumnezeu să-l odihnească,
n-ai fi prietena mea.
Vedeți?
Ați văzut-o cum spală vase? Ce sexy e!
Angela, te-aș fi plătit ca să mi-l iei.
Ți-aș fi oferit oricât.
Nu meritai să fii tratată așa. N-a fost bine.
Ea e ca pâinea italiană dulce și caldă.
Grazie.
Dar tu?
Cine a fost marea iubire a vieții tale? Ai avut vreuna?
Da, am avut una odată.
Cum îl chema?
Isabella.
Da, Isabella.
Ce s-a întâmplat?
Nimic. Nu s-a întâmplat nimic.
A fost un păcat. Am părăsit mănăstirea.
Și atunci...
Nu e ușor să trăiești într-o lume care respinge felul tău de a fi.
Doamne!
E groaznic.
Nu. În cinstea Isabellei!
- În cinstea ei! - Isabella!
- Și a ta!
- În cinstea ta! - O meriți.
Vă mulțumesc!
În cinstea ta!
Și a Teresei!
Fii binecuvântată, dragă!
Și familia ta, Antonella?
Gianni al meu a dispărut acum mulți ani.
Dar am făcut trei copii frumoși.
Sunt răspândiți prin toată țara.
Am nouă nepoți.
Cât de frumos!
Nu-i văd prea des,
dar sunt foarte mândră de ei pentru că trăiesc frumos.
Și asta mă face foarte fericită.
Și vă mulțumesc pentru ziua asta. A fost grozav, nu-i așa?
- Să trăim și noi frumos! - Exact!
- Da. - Exact!
- Salute! - Vreau să stau trează toată noaptea.
Superbe!
Grazie!
Ia te uită! Arătați superb!
Grazie!
- Gia e responsabilă pentru asta. - Nu e meritul pictorului. Pânza e bună.
Eu m-am îmbătat, dar nu-s mahmură pentru că am băut apă.
Bine gândit!
DESCHIS
Joe, în seara asta hrănim lumea.
- Sì? - Sì!
Să înceapă treaba!
În seara deschiderii, e furtună.
Scuze că am întârziat! Vremea e rea.
- Doamne! - Iat-o pe doamna avocat!
Uită-te la tine!
- Parcă suntem din nou la liceu. - Ai vrea tu!
- Bună! - Bună!
Doamne, Joe! Chiar arată frumos.
Da.
Ai făcut o treabă bună. Vino aici!
N-a fost mare lucru. Stai așa!
- Ca să-ți aducă noroc, frate. - Mersi că ați venit. Mă bucur să vă văd.
Ce frumos!
S-a terminat agitația?
S-a terminat?
- Încă n-a început. - Da, a fost liniște.
Cât de liniște?
Sunteți primii clienți din seara asta...
Fratele meu și familia lui voiau să vină aici,
dar cred că le-a fost frică de furtună.
Ei sunt din Philadelphia, deci...
Știți ce? Avem și vești bune. Avem doi clienți minunați.
Să le oferim o experiență de neuitat!
- Da! - Așa!
- Să-i desfătăm! - Vă conduc la masă.
Bine.
Asta înseamnă că trebuie să plătim?
Categoric. Mulțumesc că ați venit!
Doamnelor, v-ați autodepășit.
N-am mai mâncat așa de bine de...
De aseară.
E cea mai bună mâncare italiană pe care am gustat-o.
Da, e...
E cam târziu. Ar trebui să punem punct serii.
Ați făcut o treabă grozavă.
ÎNCHIS
DORESC O RECENZIE...
NEW YORKER...
REVISTA TIME OUT...
VĂ SCRIU IAR...
FOOD & WINE...
DRAGĂ DLE DURANT, ADOR EMISIUNEA DVS...
RECENZIA DVS. AR SCHIMBA TOTUL VIZITAȚI-NE...
CU RECUNOȘTINȚĂ, JOE...
Dacă ajungi prin zonă...
ENOTECA MARIA
Mulțumesc, mătușă Teresa!
Mulțumesc că ați venit!
NU FACEM RECENZII MOMENTAN
NU FACEM... VĂ REFUZĂM... SUNTEM OCUPAȚI... SUCCES...
SUNTEM NEVOIȚI SĂ VĂ REFUZĂM. SUCCES ÎN DEMERSUL DVS.
ULTIMA ÎNȘTIINȚARE
- Iată noutățile! Pentru tine. - Joe!
- Astea sunt salariile voastre. - Restaurantul n-a încasat niciun ban.
E o nebunie.
Să nu vă aud!
La două săptămâni, vă plătesc.
Nu lucrați aici pe gratis. Sunt banii voștri.
O să ne descurcăm.
- Joe... - De ce nu vine nimeni?
- Să-ți fie rușine! - De ce ai făcut asta?
Le spui oamenilor să nu vină la restaurant? Asta faci?
Nu doar eu.
Tot cartierul vrea să dispară locul ăla.
Nu-mi place că nu e de aici
și că se folosește de voi.
Se folosește de mine?
Nu se folosește de mine. Mă onorează, nătărăule!
- Zău așa... - Cum îndrăznești?
- Antonella! - Taci!
- Antonella! Vieni accà! - Lasă-mă!
Joe e un om bun.
Nu vrea să ia nimic, ci să ofere mai departe.
- Noapte bună, Joe! - Noapte bună!
- Noapte bună, Joe! - Și vouă!
- Noapte bună, Joe! - Pe mâine!
- Noapte bună! - Și ție, Joey!
- Cum a fost la cursuri? - Bine.
Bravo!
Cât de nasol e?
Mi-a mai rămas doar să plâng.
Am făcut tot ce-am putut. Nu pot convinge pe nimeni să vină aici.
I-am sunat pe critici și le-am trimis e-mailuri. De două ori.
O să primesc ordine de restricție de la unii dintre ei.
Voiam să aștept până mâine
ca să le spun tuturor că nu mai am cum să țin deschis localul.
Nu le poți spune asta.
Stai puțin! Dacă nu vin ei aici...
poate ar trebui să te duci tu la ei.
Cu mâncarea.
Poate.
Haide!
Dragule, în cele din urmă, singurele regrete pe care le vei avea
nu vor fi despre greșelile făcute. Te poți împăca cu ideea.
O să regreți doar momentele pe care nu le-ai trăit,
iar ăsta e momentul tău, Joe.
Dle Durant?
Bună ziua!
Nu.
Înainte de toate, știu că e nepotrivit să dau buzna peste dvs.
- Scuze! - Cine sunteți?
- Scuze! Sunt Joe Scaravella. - Nu puteți intra așa. Ce e asta?
- N-am vrut să... - Chem paznicii.
- Am un restaurant italian... - Michael!
- ...și, în loc să angajez profesioniști... - Taylor!
- ...am angajat bunici adevărate. - Sigur.
Am vrut ca oamenii să se simtă ca în tinerețe,
când le gătea persoana dragă.
- Bunicile gătesc pentru dvs.? - Da, bunicile italiene.
Sunteți nebun?
Sunt puțin nebun, dar nu exagerat.
Sunt pasionat de mâncare și vreau să împărtășesc asta.
- Nu... - Pot să vă arăt preparatele?
Iată! Aici avem strangolapreti.
Rețeta e moștenire de familie.
- Doamne! - E cu spanac.
- Cu ricotta. - Frate!
Burro fuso și salvie. E simplă.
Sunt din diferite zone din Italia și făcute de câte o bunică.
Aveți și cannoli ca desert.
Totul e făcut în casă de bunici...
Bine.
Enoteca Maria.
Da, Enoteca Maria, după mama.
Staten Island.
Da.
Ei bine, știți că eu fac recenzii pentru restaurantele din Manhattan.
Cu una, două sau trei stele Michelin aici sau peste hotare.
Exact. Și de asta sunt aici.
Dacă ați putea, mi-ar plăcea să ne faceți o recenzie în weekend.
În acest weekend...
Am agenda plină până în ianuarie.
Data viitoare când decideți să deschideți un restaurant, ați putea...
să aveți un plan mai bun.
Recunosc că așa e.
N-am avut un plan de afaceri grozav. Aveți dreptate.
Dar am un plan bun pentru restaurant.
Pentru că nu e restaurant.
E mai mult despre familie și despre a te simți ca în familie.
Mai ales pentru cei care poate nu mai o familie.
Bunicile sunt bucătărese extraordinare.
Nu vă cer să ne faceți o favoare.
Vreau doar să gustați preparatele și să ne dați o șansă.
Cred că e ceva special.
- Răspunde! - Nu-ți face griji!
Răspunde!
Direct la căsuța vocală, din nou.
Sper că Joe e bine. Că nu e rănit.
Că nu a căzut sau s-a lovit la picior. Poate a căzut pe stradă.
Nu a pățit nimic. Nu vrea să vină.
Știu ce vrei să spui.
Și nu-mi place!
Joe va veni!
Serios?
Ce v-am spus?
Nimănui nu-i pasă de noi, de preparatele și poveștile noastre.
Nimănui.
Suntem niște relicve abandonate.
Înțelegeți?
- Asta suntem. - Nu. Vorbește în numele tău, femeie!
- Da, nu e adevărat. - Am deschis de mai bine de o lună.
Cine a venit, în afară de amici și rude?
Nu contăm.
Suntem neînsemnate.
Și nimeni nu-și va aminti de noi.
Gata! Vezi ușa aia?
Să nu te lovească în fund când ieși!
Eu însemn ceva! Asta înseamnă ceva pentru mine!
Eu nu sunt abandonată și nu mă simt abandonată ca tine!
- Nu începe! Ajunge! - Pleacă! N-avem nevoie de tine!
Silenzio! Vă rog! Mi-e atât de rușine!
Noi nu renunțăm. Nu abandonăm!
Suntem femei inteligente și puternice.
Suntem femei frumoase cu sânge italian în suflete.
Și am trecut prin prea multe împreună. Nu voi permite să ne despărțim furioase.
Bine spus!
Grazie!
Bine.
- Bine... - Bine, Bologna. Haide!
Bună!
- Joe! - Ce faceți?
Bună, Joe!
- Bună! - Bună!
Orice ar fi, o să fie bine.
Apreciez asta.
Sincer, aș vrea să am vești mai bune, pentru că ați fost minunate.
Sincer.
Și, cu siguranță, meritați să continuați.
Cred că putem spune că eu mi-am dorit succesul cel mai mult.
Nu doar pentru mine. Și pentru mama.
Dar și pentru voi.
Sunteți deosebite și însemnați mult pentru mine.
Dar...
Adevărul e că nu vom putea să ținem afacere pe picioare.
Vă mulțumesc și îmi pare rău!
Ai dat tot ce ai putut și suntem foarte mândre de tine.
Te-ai descurcat bine.
Toți ne-am străduit, Joe.
Mama ta ar fi mândră de tine.
Mulțumesc.
Așa e...
Da.
Acum suntem ca o familie. Nu?
Dacă ăsta e singurul lucru cu care rămânem,
atunci cred că am câștigat. Mulțumim!
Mulțumesc...
Da.
„Familia pe care ți-o alegi.”
Noi suntem.
Avem o problemă. Avem multă mâncare în bucătărie.
Ar fi păcat s-o aruncăm.
Atunci, n-o facem.
Ce-ar fi să ne invităm rudele, prietenii și toți cunoscuții
și să petrecem o duminică pe cinste?
- Da! - Bună idee!
- Da, o petrecere. - Nu-i așa?
- Da! - Cu Limoncello!
Nu!
Complicii mei!
- Mă bucur să te văd! - Și eu!
- Ea e Olivia. Ei sunt colegii de muncă. - Vito. Încântat!
- Așezați-vă unde doriți! Bine? - Suntem în familie.
- Salut-o pe verișoara Tammy! Tammy! - Bună! Mă bucur să te cunosc!
- Arăți grozav. Mă bucur să te văd. - Mulțumesc. E frumos.
- Așa e. Omule, mă bucur să te văd! - Felicitări!
Imediat ce vând locul ăsta, îți înapoiez fiecare bănuț.
Încetează! Seara asta e despre tine. Altceva nu contează.
Da. Suntem mândri de tine.
- Îi conduci la masă? - Mor de foame. Haide!
Salut! Ai reușit să ajungi! Mulțumesc!
- Arătați minunat! - Joey!
Mă bucur să vă văd.
- Salut! - Salut!
Am auzit aseară ce ai decis. Îmi pare rău!
Și eu am o afacere, și nu aș dori asta nimănui, așa că...
E un omagiu. Face parte din istoria clădirii, așa că am păstrat-o.
E frumos. Mulțumesc.
Păi...
Vinul e pentru tine. Eu o să plec.
Nu, ia loc! Mănâncă ceva, deschide sticla și vin să beau un pahar cu tine. Bine?
Ia loc la masă!
Sunt mulți oameni acolo pregătiți să guste mâncare făcută din suflet. Gata?
- Da! - Să-i dăm drumul!
- Gata! - Bine.
Ajunge.
E multă sare!
- Păzea! - Toarnă!
Arată foarte bine. Delicioase!
Gustă asta!
Bine.
Foarte bun! Doamne!
Doamne!
Dați mai departe!
- Bunicile noastre ar fi mândre. - În cinstea lor!
În cinstea lor!
Scuze!
Ați putea veniți aici o clipă, vă rog?
Ce-am făcut?
Așa...
Da!
Excelent!
JOEY
JOEY, MI-AȘ FI DORIT SĂ-ȚI LAS MAI MULTE. CU DRAGOSTE, MAMA
TETRAZZINI DE PUI
CHIFTELE DIN CRAB
CASEROLĂ CU SPANAC ȘI BRÂNZĂ
SOS
RESTAURANT DE VÂNZARE
Care-i treaba?
Păi...
Scuze că v-am întrerupt! Apreciez timpul acordat.
Mulțumesc!
Când editorul Edward Durant mi-a cerut să fac o recenzie pentru Enoteca Maria,
un restaurant italian nou, de pe Strada Hyatt 27, Staten Island, NY,
am vrut să aflu
cum e când gătesc bunicile în locul bucătarilor consacrați.
Dar aveam să aflu la scurt timp
că acest mic restaurant frumos amenajat,
cu un decor cald și primitor,
nu mi-a oferit doar mâncare delicioasă.
M-am simțit ca în familie.
E grozav!
- Ai reușit! - Am reușit.
Frumos amenajat... Zi și tu!
Mi-a oferit cultură și istorie.
Bravo, Joey!
Mi-a oferit generații de tradiții și povești.
Dacă vreți doar mâncare bună, nu vă duceți la Enoteca Maria!
Dar, dacă vreți mâncare excelentă, care nu numai că vă satură,
dar care vă face și sufletul să tresară, atunci, fugiți, nu mergeți agale,
către afacerea mică de familie,
unde veți simți că vă gătește din nou cea pe care ați iubit-o cel mai mult.
Și neapărat să comandați capuzzelle.
Alo?
Sadie?
Da, eu sunt Sadie.
Sunt eu, mama.
Mamă?
Da.
Bună! E totul în regulă?
Da.
ENOTECA MARIA UNDE TE SIMȚI CA ÎN FAMILIE
Toți erau sceptici, doar eu nu.
Eu l-am amenajat, și acum uitați ce se întâmplă aici!
- Nu-i așa că-i frumos amenajat? - Poți să vii puțin?
Bun. Să vă umplu paharele. Totul e bine?
- Minunat! - Dnă avocat!
- E meritul tău. - Glumești? E al nostru.
Te rog! Trebuie să mai angajăm un ospătar. Am examene.
Iar i-ai adus flori? Las-o să i se facă dor de tine!
- Cum merge? Totul e bine? - Nemaipomenit, tesoro!
- Cum merge, magiciano? - Port pulover de lână.
E cald de la cuptor, dar se vinde bine capuzzelle.
- Face o treabă bună. - Eu am treabă.
Înțeleg. Mă întorc imediat. Iau puțin aer.
- Simte-te bine, Joe! - Da.
Sunt mândru de voi.
DESCHIS
RESTAURANTUL ENOTECA MARIA E DESCHIS DE PESTE 15 ANI.
SE AFLĂ TOT ÎN STATEN ISLAND, NEW YORK.
ÎN PREZENT, AICI LUCREAZĂ BUNICI DIN TOATĂ LUMEA.
BRUNO E ÎN CONTINUARE CLIENTUL RESTAURANTULUI.
JOE NU-L MAI PUNE SĂ PLĂTEASCĂ.
AȘA CĂ FACEȚI-VĂ REZERVAREA DIN TIMP.
VEȚI FI TRATAȚI CA ÎN FAMILIE.
ȘI, PENTRU CEI CURAJOȘI...
...CAPUZZELLE E ÎNCĂ ÎN MENIU.
MULT NOROC! CEA MAI BUNĂ MÂNCARE!
ACASĂ LA BUNICA
Subtitrarea: Alexandra Simona Pandelică
PENTRU MARGARET ȘI AMIL MACCIE