Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Jezdci! Jezdci! Jezdci!
Mysleli jste, že jsme vás opustili?
„Jen jeden večer“
Nebo že nám došla kouzla?
Omyl, dámy a pánové.
Už za chvíli budete ohromeni.
Pokud jste teď zde,
dovedly vás sem indicie a rozluštili jste kód.
Gratulujeme a vítáme vás!
Je to deset let, co tu Jezdci nebyli.
Ale jsme zpět!
Dobrá, pojďte blíž.
Ještě blíž.
Čím lépe uvidíte, tím snadněji se necháte oklamat
starými triky převlečenými za nové.
Jmenuji se J. Daniel Atlas.
Dovolte mi, abych jako obvykle za mé méně charismatické kolegy prohlásil:
Je úžasný pocit být zpět!
Na chvíli jsme zmizeli, ale ve světě kouzel
se všechno, co mizí, znovu objevuje.
Pokud se trik provede správně.
Jsem Merritt McKinney.
A na rozdíl od mého dobrého kamaráda Dannyho
většina z vás dnes večer nechala své ego za dveřmi.
Jste na tomhle undergroundovém večírku proto,
že se chcete nechat napálit.
Přátelé, jsem Jack Wilder.
Války, pandemie, změna klimatu, umělá inteligence.
Přiznejme si to,
magii potřebujeme víc než kdy dřív.
Dávejte bedlivý pozor,
ať vám neuteče následující trik.
Henley Reevesová, nyní už Reeves-Scanlingová.
Tři děti, dva psi a magisterský titul.
Dlouho jsme se neviděli. Chyběli jsme vám?
Tahle parta byla skvělá. Taky jsem chtěl být kouzelník.
Bylo mi dvanáct.
Opatrně. Mohli by poslouchat.
Už se celý třesu.
A co nám udělají?
To je pravý zlato?
- Co? - Je to pravý zlato?
Jo, jsem boháč.
Tohle je kouzelnická show.
Tady je každej cvok kapsář.
Nebo kapsářův cvok.
- To bylo haiku? - Co to bylo?
Každý z vás obdržel hrací kartu. Můžete ji prosím vytáhnout?
Teď ten balíček zamícháme.
Náhodně si vyberte někoho poblíž a vyměňte si s ním kartu.
Až to uděláte, vyměňte si ji s někým dalším.
Dobře. A teď...
- Vy v tom zeleném. - Já?
- Co máte za kartu? - Kárové eso.
Kárové eso. Trochu to zkomplikujeme.
Má ještě někdo kárové eso?
Počkat, já. Kárové eso!
Zdá se, že máme pátého Jezdce. A nejmenuje se Lula.
Pojďte na pódium, budete náš pomocník.
Koukněte se mi do očí.
A
spěte.
Furt to umím.
Vypadá jako obyčejný kluk, ale dnes večer
bude předvádět neobyčejná kouzla jako posedlý chlápek.
Doslova.
- Henley. - Ano, Merritte?
Můžeš vstoupit do jeho těla?
Jacku, co kdybys tam skočil taky?
S radostí.
A...
Bůh ti pomáhej. Atlasi, mohl by ses tam taky vetřít?
A já se tam vpasuju rovněž.
Na kouzla jsou holt třeba všichni.
J. Daniel Atlas je už doma. Kdo chce vidět kouzelnický trik?
Je tvůj, Merritte.
Zdravím vás, vy krásné osoby.
Všichni vědí, že Merritt McKinney čte myšlenky.
A teď jsem on.
Nebo on je já, kdo ví?
Mám ale dojem, že kdosi sem dnes přišel,
ne aby se z kouzel těšil, ale aby je ničil.
Je tady někde
Brett Finnegan?
O co jde?
To je můj kámoš.
Vy jste s kámošema založil Camp Hobart Crypto Exchange, co?
Správně! Jo.
Připravil jste slušné lidi z newyorského penzijního fondu o půlku peněz.
Zaokrouhleno nahoru.
Navíc dobře znali rizika. Věděli, do čeho jdou.
Schovávali jste zisky v zahraničí?
Na účtu končícím
53297?
To nemůžete vědět bez mého...
Je to pravé zlato?
Brette, měl byste si dávat na své věci pozor.
Merritt je jasnovidec, ale já, Jack, mám rychlé ruce.
Zeptejte se kámošů, právě přispěli k sociálnímu smíru.
Cože?
Takové menší přerozdělení.
Hej!
- Děkuji. - Sežeň si právníka, hajzle!
Někdo zapomněl, že Henley umí lítat.
Už to převezmeme.
Ale teď potlesk pro nejlepšího Jezdce na jevišti!
- Páni! - Krása.
Fantazie. Teď si vezměte své nápoje
a nalijte je na líc své karty. Můžete?
12 jedinečných slov na každé z karet
tvoří heslo k vaší nové krypto peněžence.
Přihlaste se a uvidíte, že Brettovy odcizené miliony
- byly spravedlivě přerozděleny. - Proboha. 50 tisíc babek!
50 tisíc!
Máš to spočítaný!
Klídek, zrzečku.
Protože mám vizi,
jak sem vbíhá policie těmahle dveřma!
Tak předveďte vlastní kouzlo a zmizte
za tři, dva,
jedna!
Hej!
Pojďte blíž.
Ještě blíž.
Čím lépe uvidíte, tím snadněji se necháte oklamat
starými triky převlečenými za nové.
Proboha. Ne!
Ne!
Ne.
PODFUKÁŘI 3
Podle mě jsi odvedl úžasnou práci.
Atlase zvládám, na Merrittovi se musí zapracovat.
Znělo to, jako by měli dítě smažka a kapitán lodi na lov krevet.
Jasně.
Bosco, fakt nevím, jak to děláš.
U dobré imitace nejde jen o napodobování,
ale i o smysl pro detail, osobnost a nuance.
Dobře, zkusím to.
Jsem J. Daniel Atlas. Čím blíž se díváte, tím míň toho vidíte.
- Slušný. Musíš máknout. - Nebylo to zlý.
- Pro začátek. Ale mákni. - Jasně.
- Na co furt koukáš? - Na nic.
Prober se. Koukněte na nás.
Jak daleko jsme došli! Fantasticky jsme zabodovali.
- A příště si vem růžovou paruku. - Ne.
- Zase je zamčeno. - To zvládnu.
Počkej. Udělej to.
- Ne. Je to zbytečný. - Je to skvělý. Podržím ti tašku.
- Je to zbytečný. - Je to zábava.
Zvládneš to.
- Jako malej Mario. - Přesně, jako Mario.
- Opatrně! - Neumři tu!
- Dobrý? - Jo.
Umět to, dělám jen tohle.
- Skvělý. - Šílený.
- Spokojení? - Jo, úžasný.
Pusť nás dovnitř, je zima.
- Nejlepší byt ve městě. - Jo.
A kromě nás ho nikdo neuvidí.
Taková škoda.
Ten chlap je totálně v háji.
Pojďte blíž...
Kdo je teď boháč?
Charlie, můžeš to vypnout? Pro dnešek mám Atlase po krk.
Jasně.
Pokud se trik provede správně.
Bosco, nemáme pizzu? Mám hlad.
- Já taky. - Jsme čtyři Jezdci!
Pizzu nemáme, ale je tu pivo a...
- Jenom pivo. Máte zájem? - Jo, dám si.
- Vážně to už vypni. - Vypnul jsem to.
Dobrá. Vtipný. Kde je druhej projektor?
- Nejsem hologram. - Jasně. Přesně to by hologram řekl.
- Jsi skutečnej! - Nesahej na mě.
Myslel jsem, že jsi hologram. Jsem tvůj fanoušek. Jak se máš?
Jak jsi nás našel?
Nevím. Asi za 30 vteřin.
A když já vás našel tak snadno, co asi policie?
- Moment. Policie? - Jo, policie.
Proč by nás hledala policie?
Možná kvůli tý vaší loupeži. Nebo proto, že tu squatujete
a elektřinu kradete odvedle. Bude toho víc.
Že jo, Bozo?
Bosco. Bosco Leroy.
Jistě. Bosco Leroy.
Jméno fiktivního kouzelníka ti poradil ChatGPT?
Ne, to je mý pravý jméno, Atlasi.
Tvá máma tě měla s mapou?
To není vtipný.
Nic o nás nevíš.
Vím o vás všechno, Bosco Leroyi, co máš divný jméno.
Slibnou hereckou kariéru ti zhatily vysoký studentský půjčky.
Odešel jsi z konzervatoře, ale hrát jsi nepřestal.
Pokud vím, tvá poslední role byl plyšák Elmo na Times Square.
Elmo nikdy. Byl to červenej Teletubby.
Po!
- Co? - Červenej Teletaby je Po.
- Po! Tu mám nejradši, je bezva. - Jmenuje se Po.
A tebe, June Rouclerová,
vyhodili ze všech internátních škol, kdes byla.
Zřejmě potíže s autoritama. Nech mě hádat.
Myslíš si, že „staří“ zničili planetu a tvoje generace to musí napravit.
Pletu se?
Ne.
Utekla jsi z domova a v New Yorku jsi v kouzelnickým obchodě
narazila na Charlieho Geese.
- Těší mě. - Jo, ahoj.
O tobě jsem na netu našel jen to, že jsi sirotek, byls v pěstounský péči
a poznal jsi smysl rodiny, až když ses nespojil s nima.
Léta vystupujete s číslem à la Robin Hood,
snažíte se změnit svět jedním trikem za druhým.
A přišla nejriskantnější krádež. Mojí identity.
- Byls tam? - Vylepili jste naše ksichty úplně všude.
Což je mimochodem porušení autorských práv.
A co na to říkáš?
- Merritta zlepšit. - Já to věděl.
- Citlivý téma, to nechme. - Ale působivej design.
Tvoje dílo, předpokládám. Ty taháš za nitky.
Jo. Alexander Herrmann říkal, že skuteční géniové jsou tvůrci jeho triků.
To, že znáš jeho jméno... Zákulisí, jistě.
A tvý ruce jsou na slušný úrovni. Jsi rychlá, hbitá, oceňuju.
- Díky. - Za málo.
- Asi jsme fakt skvělí. - Zdaleka ne.
Ale po malým doladění byste být mohli.
- Už chápu, proč mě Oko poslalo. - Pardon?
- Řekl jsi Oko? - Jo. Oko.
Poslouchejte, tahle karta mi přišla před třemi týdny.
Plus čtyři letenky a pokyny k triku většímu a lepšímu, než jste kdy viděli.
„Rozsudek“
A ten trik z nějakýho důvodu zahrnuje vás tři.
- Nás? Proč ne ostatní Jezdce? - Jsou mrtví.
- Co? - Pro mě jsou mrtví. Nepřerušuj.
Moc emocí, všichni s tím sekli, já byl v Austrálii, dlouhý příběh.
A teď potřebuješ nás.
Podle tý karty ano.
- My ale tebe ne. - Bosco!
- K čemu nám bude? Válíme. - Válíte?
Okradli jste krypto podvodníka. Já mluvím o velkých rybách.
O něčem, co bude mít skutečný dopad.
- Myslel jsem, že o to vám jde. - Jo, přesně o to.
Jo. Ale umíme chytat vlastní ryby.
- Vážně? - Ne...
- Hodně štěstí. - Vteřinku.
Co to děláš? Pomátl ses?
- Tohle je J. Daniel Atlas! - Vím, kdo to je.
- Je to legenda! - Bývalá. A navíc blbec.
- Můžeš? - Je trochu blbec, ale je to Jezdec!
V tomhle nám věř, prosím!
Tak se rozhodněte, mládeži. Jdete do toho,
nebo ne?
O co přesně jde?
„Limpopo, Jižní Afrika“
Vítejte, drazí členové komunity, vážení novináři, přátelé a kolegové.
Sešli jsme se tu, abychom společně oslavili otevření největšího dolu
společnosti Vanderberg, C3. Či jak ho přezdíváme,
„Amahale“. Což v jazyce Zulu znamená „krásný“.
Vždyť každé dítě je v očích své matky krásné.
Naši zákazníci si mohou být jisti, že když si zakoupí
ten nejskvostnější symbol lásky, že je právě odtud.
Na Amahale!
A na vás všechny!
Moc děkuji, že jste se vypravili až sem.
Mám tedy za to, že důl Amahale na vás udělal dojem.
Pardon, C3.
- Je působivý. - Ano, úžasný.
Ale chápu, že dnešek má posloužit i k tomu, abyste mi sdělili své obavy.
Což mi, navzdory očekávání, nijak nevadí.
Tak do toho.
Dobrá.
Správní rada se domnívá, že prognózy jsou optimistické.
Avšak s rostoucí konkurencí laboratorních produktů...
Williame.
Můj otec vás měl rád.
Temným mrakem vás však nazýval právem.
Škoda.
Rodina Vanderbergových neprohrává.
Jak víte, náš závodní tým právě ovládl Velkou cenu Monaka.
Už posedmé.
Důl bude výnosný.
Dál?
Cenová politika. Vámi stanovená minima...
Dovolíte mi krátkou demonstraci skutečnosti?
Tento diamant má tak 35 karátů.
Diamantové centrum v Antverpách by ho ocenilo na tři miliony dolarů.
Otevřel byste ústa a vyplázl jazyk?
To snad...
Hned.
Vážně?
Vážně.
Kdyby William diamant spolkl, potrhal by mu hrdlo.
Do příjezdu sanitky by vykrvácel.
Pro Antverpy to jsou tři miliony, ale pro Williama je k nezaplacení.
Měla bych jakožto generální ředitelka velkých diamantových dolů
snižovat zisky, nebo mám zvolit ceny,
o nichž vím, že je klienti přijmou?
Jak jsem tušila.
Tak.
Pokud žádné další obavy nepanují,
ráda bych se vydala do Antverp se svým ceníkem
a předvedla jim naše kameny.
Možná jsi měl tímhle bezplatným výletem do Evropy začít.
- Moc se neví, že v Antverpách... - Další magický reálie.
Dělají tu skvělý sušenky.
- Koupíme si je, prosím? - Platí Atlas.
Žádný sušenky, už jsem vám koupil čokoládu.
Tohle nejsou prázdniny. Máme tři dny na přípravu iluze,
proti který bude efekt Pepperova ducha jako pravěká malba.
Pojďte sem.
Srdcový diamant. Nejcennější klenot v dějinách
a základ společnosti Vanderberg Mining Corporation.
Dlouhé roky držela rodina tenhle kámen v tajném trezoru.
Sedmdesát pater pod zemí.
A ne jen tak někde, v Arabské poušti.
Dovnitř směli jen ti nejdůvěryhodnější.
Přístup je jediným výtahem. Neustále ho sleduje ozbrojená stráž.
Identita ověřena.
Je tam víceúrovňový biometrický bezpečnostní systém.
Celý svět ho teď uvidí.
Poprvé po padesáti letech se dotyčný diamant přepraví sem.
Do Antverp. Aby se potvrdila jeho pravost.
Za tři dny draží na soukromé aukci nejnovější nálezy společnosti.
Chci ten diamant ukrást, ale čím je výjimečný?
Že nám to řekla ta magická karta.
- Roztomilý, ale smím domluvit? - Ještě něco? Mluvíš věčnost.
A budu mluvit dál. Tak dávejte pozor.
Peter Vanderberg a teď už i jeho dcera Veronika
desítky let prodávají předražený diamanty obchodníkům se zbraněmi,
pašerákům a překupníkům, aby vyprali prachy.
Někdy jsou přímo nasáklé krví, ale pak jsou rázem čisté,
výměnou za drahé kameny.
To ona živí existenci nejhorších lidí světa.
Takže ten, kdo ti poslal tu kartu...
Patří mezi hrstku čestných lidí, kterým záleží na spravedlnosti.
Dlouho jsem s nimi nemluvil. Říkají si „Oko“
a chtějí, ať uděláme to, co Jezdci nikdy nedokázali. Tohle
je možnost vrazit kůl do srdce samotného ďábla.
Jdeme na to.
Dnes večer budou všechny oči upřeny na mě a na Srdce.
Musím být oslnivá. Máte ten šedorůžový odstín?
Lethabo?
- Ano? - Brčko.
Jak se jmenuje ten britský fotograf z Vanity Fair?
Jak se to jmenuje? Marc...
- Marc Scriber? - Schreiber. Bože!
- Schreiber. - Potvrďte ho, ostatní zrušte.
Vloni toho bylo moc. Letos čistá exkluzivita.
- Dobrá. - Jsme otevření, transparentní.
- Nemáme co skrývat. - Zařídím to.
Veronika, prosím.
Tiše, děťátko, v klidu spi.
- Kdo je to? - Malý ptáček šel už spát.
- Tatínek si s tebou nechce hrát. - To stačí.
- Odkud máte číslo? - Pak prsten s démantem ti koupí.
Tohle je soukromá linka. A navíc zpíváte falešně.
- Ptám se vás, kdo jste. - Ach, Veroniko.
Přihrádka po vaší levici.
Je vám to povědomé?
Patřilo to chlapci, který zemřel před patnácti lety.
- Nic mi to neříká. A nejen mně. - Opravdu?
Oba víme, co jste provedla.
Pokud máte skutečné důkazy a chcete mě dostat,
proč je nepoužijete?
Před patnácti lety jste vzala otci to, co nejvíc miloval.
A teď udělám totéž já vám.
Chci Srdcový diamant.
Takže mi ho dáte.
Nebo celému světu ukážu, kým doopravdy jste.
Do toho.
Nemám co skrývat.
Ježíši! Moc se omlouvám.
„Objetí zdarma“
- Pomůžete mi? Hledám to už hodinu. - Jistě. Je to támhle, madam.
Marc Schreiber? James Wynn, Vanderberg PR.
- Obdivuji vaši práci. - James? Co je s Dani?
Tu jsme museli propustit.
Vyklubala se z ní rasistka. A navíc vám zarezervovala pokoj
v Radisson Blu a je bohužel bez výhledu.
Dovolil jsem si vás ubytovat v luxusním Franqu.
- Franq je skvělý hotel. - Ano.
Jejich prezidentské apartmá je vhodné pro prezidenty,
ale i talentované fotografy jako vy.
Vaše pozvánka byla přesměrována. Smím si ověřit potvrzení?
Děkuji. A focení jsem přesunul ze sedmé na devátou,
abyste měl čas na svá kouzla.
- Aspoň někdo mě chápe. - Jo.
Kupříkladu diamanty z laboratoří.
Mají svou domnělou hodnotu, ale nejsou přírodní ani vzácné.
Ctnostná žena si nedá na prst nic falešného.
Souhlasím.
Jednou z neochvějných pravd je síla přírodního kamene.
Pravé diamanty naplňují lidi vášní, což platí staletí.
Správně. Marie Antoinetta měla diamant Hope jediný den,
a za měsíc ji dovleklo ke gilotině několik, jak říkáte, vášnivců.
Marie Antoinetta nezemřela kvůli diamantu,
nýbrž kvůli obludnému nedostatku empatie.
A Hope navíc nikdy nenosila. To je pouhý příběh.
Vážně? Velmi zajímavé.
Takže ji nezabil dav ani gilotina, ale příběh.
Zjevně neznám svůj seznam hostů. Obchodujete s diamanty?
Ne, já obchoduji s iluzemi, jako vy.
Staletí byly diamanty bezcenné.
Dokud nám velmi chytří a bohatí lidé, jako Veronika, nesdělili,
že malé střípky skla jsou vzácné
a nikdo se sebeúctou bez nich nemůže uzavřít manželství.
To je úžasný kouzelnický trik.
Potíž je, že v příbězích všech dobrých triků přijde zvrat.
Jste to vy?
Kdo myslíte?
- Jistěže ne. - Ne.
Nevpustila byste mě sem, kdybych nebyl morálně na stejné výši jako vaši hosté.
Luis Briceño, obchodník se zbraněmi. Dobrý den, pane.
Maria Bortniková. Se všemi se baví, zatímco monopolizuje státní média.
Mohl byste se představit. Podrobili bychom prověrce i vás.
Ještě ne.
Omlouvám se za vyrušení.
To není nutné.
Ať si dá dort.
Marc Schreiber.
Veronika Vanderbergová.
Urychleme to, ano? Aukce už brzy začne.
- Věřím, že mě i Srdci učiníte zadost. - Mám jedno pravidlo.
Co řeknu, platí.
Snad dokážu najít i svou submisivní stránku.
Pokud ne, najdu ji za vás.
Líbíte se mi.
Račte za mnou, drahá.
- Nechci být moc matná. - Jistě.
Ale nechci, aby se mi ze stran leskl nos.
Ukažte.
Promiňte. Může ta malá muška, co je v záběru, odletět?
Děkuji. Jediné, co je cennější než onen diamant, je můj čas.
Všechno jsem si nastudoval.
Váš obor, stejně jako můj, je v sevření umělého půvabu,
ale vy sem vnášíte nefalšovanou ryzí krásu.
V tomto ohledu jsme si podobní. Neprodáváme rafinovanost,
nýbrž skutečnost.
Dovoluji si namítnout, že my neprodáváme.
To oni kupují.
Tak se mrkneme.
- Ten diamant, vyndejte ho. - Ne, hochu.
V žádném případě.
Odlesky skla snímky kazí. Nedokonalost je nepřijatelná
a tato okouzlující slečna se mnou jistě souhlasí.
Takže ho vyndejte, nebo si najděte jiného fotografa.
- Doufala jsem, že o to požádáte. - Nevzpomínám si, že bych žádal.
To je ono.
Nádhera. Báječné.
Báječné.
Překrásné.
Ano, úsměv, bavíme se.
Proto tady přece jsme.
Vydržte. To je ten správný záběr.
„Jsem blbeček“
Vydržte.
A vy, madam, se držte zpátky.
Čelo se jí leskne víc než ten diamant. Dělám svou práci.
- Vy mi neporoučíte. - Pokud jde o Srdce, tak ano. Běžte!
Chodit umím sama. Děkuji.
Pane Schreibere, jste-li tím, za koho se vydáváte,
jistě už máte, co potřebujete.
- Víc než to. Děkuji. - Výborně.
Bylo mi potěšením.
Teď na mě čekají kupci.
Už mám těch nesmyslů dost. Zabezpečte ho.
- Co se stalo? - Nevím.
Čas běží. Jdeme.
Konečně aukce, na kterou všichni čekáme.
Pokud tu dnes jste, asi myslíte, že jste už viděli vše.
A tak se tedy ptám.
Skutečně?
Čtvrt století jej nikdo na vlastní oči neviděl.
Největší diamant, jaký byl kdy objeven. Srdce.
Gratuluju všem, že vám to tak dlouho procházelo.
Ale víte co?
- „Lásce ano, ne CO2“ - Ani klimatická změna vám to neuvěří.
Vyrvali jste bohatství z útrob Země, spálili oblohu soukromými tryskáči.
Ona to chápe.
- Vysáli jste svou nenasytností... - I my chceme svět zachránit.
Ale čas je drahocenný a vy tím mým plýtváte.
Sklapněte, třpytko!
Přestaňte cucat plastová brčka
a cucejte tohle!
Vážení hosté, jsem J. Daniel Atlas.
Možná si mě vybavíte jako oblíbeného člena Čtyř jezdců magie.
Sledujte pozorně, jak vykouzlím na dlani slavný diamant Srdce.
Prahne po pozornosti stejně jako tady pan Greenpeace.
Ujišťuji vás, že diamant je zcela v bezpečí.
Vážně? Jeden moudrý muž mi kdysi řekl,
že nemám předpokládat, že jsem tím nejchytřejším v místnosti.
- Dokažte to. - S radostí.
Zkusím tedy tu schránku otevřít. Abrakadabra.
Ne? Alakazam.
Počkat.
Sezame, otevři se.
Se mnou je v bezpečí.
Klid. Klid, Veroniko.
Jak hlásají vaše reklamy, diamanty jsou věčné.
- Odveďte ji do bezpečí. Hned! - Chyťte ho!
- Jacku! - Ahoj.
- Co tu děláš? - Zachraňuju ti zadek.
Nemáš zač.
- „Síla“ - Taky máš kartu?
- Čau, jsem June. - Promiň, patří k nám.
Kde je ten diamant?
Co?
Vám asi na životním prostředí moc nezáleží.
Jste silnější, než vypadáte.
Stát! Nenechte je utéct!
- Co teď? - Podle karty vám mám pomoct utéct.
Henley Reevesová?
- Měl jsem v pokoji tvoje plakáty... - To počká.
Ale vážně tě moc rádi vidíme.
- Musíme nahoru. - „Císařovna“
- Ruce vzhůru! Ani hnout! - To už si děláte srandu.
Co se děje?
Beethovenův koncert D dur.
Blbost! Blbost!
Merritte? Co to sakra bylo?
Chtěl bych vidět, jak hypnotizuješ tři chlápky belgicky ty.
Myslíš vlámsky?
- To leccos vysvětluje. - Milé setkání. Musíme jít.
Henley Reevesová!
- Vítej zpátky! - Díky.
- A musím říct, že vypadáš... - Jdeme!
Skládal jsem jí kompliment, protože ji tak rád vidím.
- A jenom ji. - Chápeme.
Nahoru.
- To je pro nás? - Vidíš někoho jinýho, kdo chce utéct?
Honem! Pohyb!
Celou dobu jsem ho měla v ruce. Vůbec...
Nevyměnili diamant.
Vyměnili schránku.
A vy, madam, se držte zpátky.
Přestaňte cucat plastová brčka a cucejte tohle!
Vážení hosté!
Sezame, otevři se!
Se mnou je v bezpečí.
Diamanty jsou věčné.
Lethabo?
Ano, madam?
Tohohle budou litovat.
A ne málo.
Marc Schreiber, Vanity Fair.
O co jsem přišel?
- Čekal bych, že bude lesklejší. - Fajn, vrať mi ho.
Pardon. Je kluzkej. Házím.
- Už to nedělej. - Smím se zeptat na jednu maličkost?
- Co je to za lidi? - Parta, co provedla deep fake naší show.
- Cože? - Jo.
Nahnali jste mi domů poldy? Vyděsili jste děti!
- Promiň. - Omlouvám se.
A co tvůj nudnej život, kvůli kterýmu jsi nás opustila?
Klid, svou šanci jsi promeškal.
- Vidíš ten kamínek? - Ne, ukaž.
Není to Srdce, ale pěkný.
Necítila jsem se bezpečně, když jsem visela hlavou dolů ve svěrací kazajce.
- Byla jsem v šestým měsíci. - Na porod bychom tě otočili.
Nechybím vám. Za jak dlouho jste mě nahradili?
- Za odpoledne? - Plus podstatnou část večera.
Když o tom mluvíme, co Lula? Jste pořád...
- Ne. Odstěhovala se do Paříže. - Skvělý Jack Wilder dostal kopačky.
To mě mrzí. Nemáš se teď ponižovat na výletní lodi?
Ponižovat? Vydělávám pětimístnou sumu plus benefity.
Já myslel, že na dně je v Mexiku se upíjející Merritt.
Máš recht, musím se vrátit k pití, játra se sama nezničí.
- Nepůjdeme do sucha? - Ty odcházíš?
Jasně. Rád jsem vás viděl. Tak zase za deset let?
- Bylo mi potěšením, mládeži. - Adios.
- Taky půjdu. Spěchám do práce. - A proplatí ti Uber?
Podepsal jsem mlčenlivost.
- Co tu blbneš? - Šest klik a žádná dveře neotevře.
- S kým asi mluvíš? Uhni. - Promiňte, nevím, o co jde.
Asi máte nevyřešený věci z minulosti a je tu dusno.
Jo. Bývali jste Jezdci.
- Nechápu to. Proč jste se rozpadli? - Jich se zeptej. Kvůli mně to nebylo.
Oko chtělo, abysme odhalili ruskýho obchodníka se zbraněmi.
- Zas to vytahuješ? - Udělali jsme velký chyby. Byli jsme...
- Nedbalí. - Nadutí!
Naší vinou už Dylan Shrike nevyjde z ruskýho vězení.
- Kdo? - Dylan Shrike.
Je to Jezdec. Dovzdělej se.
To mě mrzí. Neměla jsem tušení. Bude tam trčet věčně?
- Tragédie, nikdy si to neodpustím. - Ani já.
Ale nemusel jsi končit.
Tohle je fakt nůďo.
Omlouvám se.
Nůďo?
Líbí se mi, jak vzletnými výrazy se vaše generace vyjadřuje.
Vysvětlí mi někdo, proč tu ti pubescenti jsou?
Ze stejnýho důvodu jako ty. Chtělo je Oko.
Srdce máme. Co po nás chce Oko dál?
- Netuším. - Jedno je jistý.
Máš v ruce diamant za půl miliardy dolarů.
- Ozvou se ti. - Nejspíš jo.
- Moment. Atlasi, půjčíš mi svou kartu? - Jo.
- Páni. - Je to mapa.
Atlasi, to je tvůj táta!
Ne, je to mapa, která vznikne jen tehdy,
když jsou Jezdci pohromadě.
- To sotva. - Vážně?
Oko očividně chce, abyste pokračovali.
Jste Jezdci, tak se tak chovejte!
Dobrá. Rosarito musí ještě pár dní počkat.
Ten kšeft holt zkusím přeložit.
Nebude to snadný, ale na něco přijdu.
Chybělo mi utíkat jak o život a skákat s vámi po střechách.
- Jsem rád, že jsi zpátky. - Díky.
Bezva, ale kde to je?
„Zámek Roussillon, Francie“
Co tady máme dělat?
Oko nám dá vědět.
- Čas na fotku. - Co děláš?
Selfíčko.
Fotky přísně tajnýho místa se nezveřejňujou.
- Chceš na ní být taky. - Ne. Dá se použít jako...
- Vzpomínka. - Ne, důkaz.
Takový dveře jsem nikdy neviděla.
Nedokážu je otevřít.
- Co ty, Jacku? - Počkej. Nemyslelas June?
Jack je náš šperhák.
Propuká nám zdravá rivalita.
To není fér. Páčil jsem zámky, když byla ještě na houbách.
- Hledám klíčovou dírku. - Možná na druhý straně.
- Teď moc zkušeně nepůsobíš, Jacku. - Zvládne to.
- Nejsi ve formě? - Netlačte na mě.
Kdy už s tím páčením začne?
Jacku, tenhle zámek se podle mě nepáčí, musí se vyřešit.
Teda.
Nevadí, když ho rozluštím já?
Jasně.
Jestli jsi byl někdy v únikový místnosti, asi víš, že je tam spousta hlavolamů.
Nejsou tam jen zámky a klíče.
Měl by ses dovzdělat, Jacku.
Každopádně, až po tobě.
Podle mě jí to nějak odblokoval.
- Páni. - Teda.
- Co je to za místo? - Ráj kouzelnických šprtů.
Rakev P.T. Selbita?
Vidíš?
- Houdiniho svěrací kazajka. - No jo.
- Můžu tě do ní navlíct jako kdysi? - Ne.
- Ne? - To bylo vtipný.
Díky. Chceš ty?
- Ne. - Tak nic.
- Charlie, mrkej. - Co tam máš?
- Chytání kulky. - Nekecej.
Jo!
- Slepá ulička? - Jo.
Slepá ulička.
Fakt, vážně?
Proboha.
Jo, máš pravdu.
To je zvláštní.
Kostka by měla být tady
a koule tady.
- Páni. - Pěkná práce.
Hračka.
Čtyři řady. Jedna, pět, osm, čtyři? To je kód?
- Jasně... - Jedna, pět...
1584. „Objev čarodějnictví“.
První kniha o jevištní magii. Tehdy byla vydána.
- Jak to ví? - Je to počítač plný zbytečných dat.
Zbytečných?
To je paráda.
- Neskutečný. - Krása.
Tady je půdorys zámku.
Ale vypadá jinak.
Nahoře je dole.
Vlevo je vpravo.
Dokonce i pokoje jsou klamné.
Jezdci moji!
Thaddeusi!
- Tak ráda tě vidím. - A já tebe.
Nemohls kouknout na kameru a otevřít nám?
A přijít tak o zábavu?
Zdravím, jsem Charlie, váš velký obdivovatel.
Ahoj, Charlie.
Tak velkou lentikulární čočku jsem ještě neviděl.
Tak tos neviděl vůbec nic.
- To tys nám poslal karty. - Ne.
Takových hloupostí jsem se vzdal dávno.
I té vaší kolektivní nefunkčnosti.
Jediná kouzla, která předvádím, jsou pro má vnoučata.
Před několika týdny se mi však na prahu objevila karta.
S upozorněním, abych tento zámek připravil
na příjezd sedmi budoucích uprchlíků před zákonem.
- To sedí. - Jo.
Proč nás tu teda Oko chce?
Mohu jen usuzovat, že pravý důvod je skryt
někde tady, v těchto zdech.
Víte, tento zámek, Château Roussillon, býval jeho domovem.
V třiačtyřicátém
potřebovali Spojenci vojenské zázraky ze všech možných stran.
Na pomoc přizvali i jedny z nejnadanějších kouzelníků své doby.
Postavili maketu města pomocí bláta, kartonů, světel
a tisíců nafukovacích tanků,
aby Němce zmátli.
Geniální Jasper Maskelyne.
Někdo tu zná dějiny.
Ale co mají nacisti společnýho s diamantem?
To já nevím.
Ale odpověď je někde tady.
Jen musíme začít hledat.
Slečno Vanderbergová,
co říkáte na zvěsti, že vaše společnost je pračka peněz?
Jezdci jsou zloději, vydávající se za antikapitalistické umělce.
A neoprávněně se zaměřili na mě a mou společnost.
Vyzývám každého, kdo nás osočuje, aby se detailně seznámil s naší činností.
A vyzývám policii, aby tyto kouzelníky vrátila tam, kam patří, do minulosti.
- Slečno Vanderbergová! - Žádné další otázky. Děkuji.
Interpol tvrdí, že museli mít někoho uvnitř.
Ti zloději věděli o všech slepých místech.
- Jak je? - Nechte mě hádat.
To vy stojíte za Jezdci a těmi jejich podkoními.
Ne. Proč bych si říkal o diamant a pak ho kradl?
Být vámi, už vymýšlím, jak ho získat zpátky. A rychle.
Koncem týdne budete se svým závodním týmem v Abú Dhabí.
Ideální neutrální půda. Já přivezu důkazy, vy Srdce.
Pokud ho máte.
- Už jste je našli? - Máme pár stop.
- Byli spatřeni, jak míří z Belgie na jih. - Jezdce zahlédli ve Francii.
Před hodinou. Šéf tamní policie mi dluží.
Zavolejte mu, že chci mít hlavy Jezdců fofrem na talíři.
Četníci je najdou.
Tím jsem si jistá.
Thaddeus řekl, ať něco hledáme. Co to asi je?
Tohle je teda něco.
Nejsi zrovna upovídaný.
Promiň.
- Omluvami ale nešetříš. - Promiň.
Už zase. Promiň. Jsem jen nervózní.
Jsem tvůj velký fanda a poslal jsem k tobě poldy, za což se...
Ne, neřeknu to.
Odpouštím ti. Jezdce jste předváděli v dobrém světle.
Tebe jsem ale neviděla. Proč jsi tam nebyl?
Jsem vždycky radši v zákulisí.
Naše triky vymýšlím já.
Kam vůbec jdeme? Zabloudili jsme.
Jsi vážně rád v pozadí, nebo se za to jen schováváš?
Co tím myslíš?
No, já...
Léta jsem si říkala, že chci být jen asistentka.
Nevadilo mi, že mě Atlas na pódiu zválcuje, je vynikající,
ale vlastně jsem se prostě bála.
Bála jsem se být středem pozornosti.
Thaddeus měl pravdu. Nahoře je dole.
Místnost vzhůru nohama. Bezva.
Bezva? Tebe fakt nic neohromí?
Řekl jsem „bezva“. Nevíš, co „bezva“ znamená?
Radši zjistíme, jak místnost funguje.
Jo.
- Už to mám. - Jistě. Ty už víš všechno.
- Co jsem zas udělal špatně? - Nic. Omlouvám se.
Jsi skvělý. Je mi ctí tě sledovat.
- Už ti někdo řekl, že jsi despota? - Jo, mockrát.
Bacha!
Fakt jsem na to přišel.
Páni.
To bude asi tou trávou.
- Zajímalo by mě, co hledáme. - Cokoliv podivnýho.
Podivný je tu všechno.
Koukni na tohle.
- Vždycky jsem k tobě vzhlížela. - Jo?
- Než ses stal kouzelníkem na lodi. - Dělám i firemní akce.
No nekecej?
Tak to byla ztráta času. Co teď?
Jeden trik. Žádnej šarm, žádný řeči kolem. Jen trik.
- Nemusím ti nic dokazovat. - Myslím, že musíš.
Ukaž, proč si tě Oko vybralo. A víš co?
Dokaž mi, že nepotřebuješ chůvu.
Najednou nechceš vystupovat? Když tu nejsou tví ztroskotanci?
Jsou moje rodina. Nech je být, nemusím je ohromovat.
Zapomeň na to. Jen jsem chtěl vědět, co umíš,
když neusiluješ o lacinej potlesk, ale odpověď zní asi „nic“.
Dobrá. Chceš vidět kouzelnickej trik?
U tebe je potíž v tom, že všechno překombinováváš.
Najít diamant je mnohem snazší, než si myslíš.
I nechat ho zmizet.
- Pěkný. - Mrkni do kapsy.
- Vážně? - Jo.
To ujde. Karta na nemožným místě.
Ale nehrajme tu šachy, jsem pět kroků před tebou. Mrkni do kapsy.
- To jsou drahocenné starožitnosti. - Jo.
Tady se staré relikvie ukládají k poslednímu odpočinku.
Máš asi pravdu, Thaddeusi,
ale ne dřív, než si získají slávu.
- Co se tu děje? - Dobrý. Ale dělej to pomalejc.
- Vážně? - Ať si diváci vychutnají skutečný kouzlo.
- Tak to jo. - Pěkně, Bosco!
Poker mi nikdy moc nešel, ale káry trumfne vždycky srdce.
Tady je.
Odvedla jsi pozornost. Ale nezapomínejme, o co tu jde.
- Jak nechat zmizet drahej šperk. - To jsem zvědav.
Tak, sledujte pozorně.
Hezky pěkně sem a tam, nikdo neví, kudy kam.
- A je fuč. - Stůl je upravenej.
- Hned jsem si všimnul. - Je čas na útěk.
- Jasně! - Kam běží?
Vím, co chystá.
Žolík v bedně? Co je na tom?
To je starý.
Vida, jak snadno se ho dá zbavit.
- Tak snadno ne. - Hezky!
Zahřívací kolo končí a přichází to hlavní.
Chci, abyste mysleli na jednu z těchto karet.
Ale ne na tu, o který si myslíte, že chci, abyste na ni mysleli.
- Vybrala sis? - Jo.
- Co to bylo za kartu? - Srdcová čtyřka.
Skvěle, pane profesore. Jsem ohromena.
- Hej! Ta whisky je starší než ty. - Pardon, šéfe. Omlouvám se.
- Nebudu lhát, tohle bylo fakt skvělý. - Ukaž se.
Ale myslím, že se teď musím trochu zchladit.
- To je ono! - Hezký.
Sněhová bouře v Číně!
- A je to tu. - Nádhera.
V zimě chodím v bílém pořád.
Sníh je v téhle části Francie vzácný. Ale led?
Ten je prostě vyloučený.
- Klasika. - Pěkný.
- Jak se ti to podařilo? - To se neprozrazuje.
Šach.
Mat.
- Sakra. - Smůla, Bosco.
Moudrost a šikovnost vždy vítězí nad mládím a arogancí.
Díky. Že jsi nejchytřejší, si nestačí myslet. Dokaž to.
Klid. Tys nedokázal nic.
Připomínám, že furt nevíme, proč v týhle relikvii z druhý světový jsme.
Počkat!
Jasper Maskelyne, kouzelník, co dostal nacisty.
Stavěl falešný města, falešný tanky.
Takže si říkám...
Páni.
- Bože, měl jsem pravdu? - Pravidlo číslo jedna.
- Netvař se překvapeně, když trik vyjde. - Pardon.
- Proboha. - Co tam máte?
Seznam nacistických válečných zločinců.
A nejspíš zahrnuje i otce Veroniky. Po válce se nacisti rozprchli po světě.
Nejsem účetní, ale Vanderberg asi zbohatl na praní jejich špinavých peněz.
A Veronika začala tam, kde skončil, pomocí jeho zločinecký sítě.
Ale co s tím máme podle Oka dělat?
Pokud se nepletu,
Oko si přeje, abychom Vanderbergovy odhalili.
Dostaneme dvě generace zločinců jedinou kouzelnickou ranou.
Na internetu jsem četl o Vanderbergových zajímavé věci.
Před 15 lety spáchala Veroničina máma sebevraždu
a o týden později selhaly brzdy jejich hospodyni.
Její auto havarovalo a ona zemřela i se svým synem.
Cizí zavinění neprokázáno.
Do háje.
Policie!
Klid.
Pozorně poslouchejte. Rozdělte se a hledejte cestu ven.
- Běžte! - Má pravdu. Rozdělte se!
Jsme uvnitř. Teď najdeme diamant.
Nebude to složité, je velký jako koule na pétanque.
Nepostávejte tu!
Zůstaneme ve spojení přes vysílačky. Najděte ho!
Tudy!
Stát!
- Otočte se! - Otočit!
Poslechni ho, Bosco, otočit.
Už jsou tu!
Kuk, kluci chlupatý!
Sakra!
Pardon!
Ani hnout!
Obvykle tu nové hosty provádím s radostí.
Ale vy už asi víte, že dům skrývá mnohá tajemství.
Thaddeusi!
- Chcete vidět kouzelnický trik? - Co to je?
Co kdybych se teď nechal zmizet?
Ani hnout!
Nestřílej!
Thaddeusi!
Co to je?
Běžte ho hledat! Nemůže být daleko!
- Thaddeusi! - Ani hnout!
Ruce za hlavu!
Rychle, tudy.
- Thaddeusi? - Díkybohu.
Jak se odsud dostaneme nejrychleji?
- Tady za rohem... - No?
Je tam průchod.
Jděte lesem podél potoka.
To ne. Ne, ne, ne.
Tohle ne, prosím. Vstávej, musíme jít.
Seženeme ti pomoc.
Prosím, vstaň.
Musíte Veroniku Vanderbergovou zastavit.
Bez tebe to nezvládneme.
Nepotřebuje mě.
Ale potřebujete jeden druhého.
Na to nezapomínejte.
Tušil jsem, když jsem sem přišel, že tohle bude
pravděpodobně
mé poslední číslo.
Tak
mě nenechte zemřít zbytečně.
Čeká vás práce.
Běžte.
Běžte, hned.
Prosím.
Než bude
příliš pozdě.
Pojďte. Musíme jít.
Atlasi!
- Policie odvedla June do vazby. - Co Jack a Merritt?
- Ty taky. - Dostaneme je ven.
- To musíme probrat. - Co?
- Musíme jednat chytře. - Ne, musíme dostat kámošku z vězení.
Když sis o nás všechno zjišťoval, víš, cos nezjistil?
Charlie a June jsou mí přátelé. A víš, co je na nich nejlepší?
S nima se necítím jako blbec. Jdu pro June.
- Poslouchej mě. To nejde. - Proč ne?
Hledají tě, Bosco. Nás všechny.
- Jo. Zatknou i tebe. - Ano.
- Sakra. - Přesně tak.
Mít tak někoho, kdo by zosnoval útěk z vězení, bez prostředků a ochrany.
- Atlasi? - Jo?
Možná ho máme.
Thaddeus Marcus Bradley.
Pro případ, že by vás zajímalo jméno muže, jehož jste zavraždila.
Ano.
Nešťastná událost.
Víte, když to začalo,
vy i ten váš diamant jste mi byly ukradený,
ale vaší zásluhou je to teď hluboce
osobní.
A už
se moc těším, jak vás dostaneme.
Můj otec by vás miloval.
Měl magii celkem rád. Když mi bylo pět nebo šest,
v jedné vzácné chvíli, kdy jsme spolu byli sami, mě naučil trik.
Nechal zmizet červený hedvábný kapesník
a pak ho vytáhl z úst. Zbožňovala jsem to.
Mělo to správný šmrnc.
Cvičila jsem ten trik měsíce.
Myslela jsem, že když se ho dobře naučím,
vysloužím si víc jeho času.
Ale byla to iluze.
Od té doby kouzla nesnáším. Falešné emoce.
Nemluvě o teatrálních podvodnících, jako jste vy, s vaším mentalismem.
Jasnozřivé schopnosti nemá nikdo z nás, pane McKinney.
Vám nejsou k ničemu, víte, kde je mé Srdce.
A mně taky ne, protože mi to řeknete.
Jste dost chytrá, abyste věděla, že vám řeknu leda hovno, jak říkáme v Texasu.
A s tím mentalismem se mýlíte.
Lidé mají ve tváři vepsaný celý svůj životní příběh.
Jen ho musíte umět přečíst.
Třeba ten váš.
- Mohu? - Poslužte si.
Tohle bude zábavné.
Už jste se mi skoro do detailů svěřila se svým trápením s tatínkem.
Ale zajímá mě spíš vaše máti.
Proč
spáchala sebevraždu?
Toužila snad po pozornosti vašeho otce stejně zoufale jako vy?
Toužila.
A pročpak?
Věnoval snad váš otec pozornost někomu jinému?
Když si dáte takhle vlasy za ucho, hodně to napoví.
Věnoval.
Rozdával si to se sekretářkou? Ne, to je klišé.
Ale dotyčná měla k vaší matce blízko, aby...
Kamarádka?
Kadeřnice?
Hospodyně to nebyla, že ne?
Ne, hospodyně ne.
Na tohle nemám čas.
To lidé říkají, když se blížím k horké pravdě.
Co zapnout klimatizaci nebo otevřít okno?
Kdyby můj táta souložil s naší hospodyní
a moje máma by na to přišla a spáchala sebevraždu,
asi bych si
s brzdami auta hospodyně nepohrával.
Nejsem psychopat.
Jste zapšklý ubohý člověk.
Chápu, proč to chcete ukončit.
Moment.
Veroniko, víte,
i náhlý odchod je odpověď.
Šéfe! Našel jsem v parku tuhle čarodějnici.
- Je namol. Co s ní? - Přechlastám tě jako nic, fízle!
- Do cely! - Policajti blbí!
To budu tady? Chtěla jsem výhled na moře!
To je fešák!
Běžte! Běžte!
Běžte!
Za tohoto vězně přebíráme plnou odpovědnost.
Madam, při vší úctě, nemohu...
- Už to není vaše věc. - Šéfe! Ta bába si zlomila ruku!
- Cože? - Potřebujeme sanitku!
Ruka jí visí za kůži!
- Kde je ta dívka? - Sakra!
- Najděte ji! - Utekla.
Najděte tu holku! Najděte ji!
To je nechutný.
I na tebe.
- S tím vínem jsem to kapku přehnala. - Ahoj, Lulo.
Vypadáš skvěle.
Tak jo.
Nečekal bych, že tě uvidím. Jak jsi nás našla?
Zaštěbetal mi to ptáček.
To bylo fakt překvapení. Dali jste se dohromady, ale beze mě.
- Tak to není, chápeš to špatně. - Opravdu?
Jsi volnej, šmejde.
Kavalerie!
- Chyběl jsem ti? - A jak!
Ahoj, to jsem já, Lula!
Zuby. Lula! Vzpomínáš? I já byla Jezdec.
- Jo, ptal jsem se po tobě. Jedinej. - Tys byl... Byl jedinej. Vážně?
Stůjte!
Sakra.
Musíme na místo srazu.
Máme únikový auto, Jack ho musí nastartovat.
Tvůj plán je, že ukradnu auto?
Zařídím auto, ty najdeš June. Bez ní neodcházej.
- Sejdeme se venku. - Dobře.
- A pozor na blikající světla! - Jasně. Můžu...
- Už mě můžeš pustit. - Jo, promiň.
Stůjte!
Pojď sem, holka!
Pojď sem!
Kde je ten diamant?
Merritte! Děkuju.
Kryju ti záda, děvče.
A kdo kryje ta tvoje?
Blikající světla.
Uteč!
Dívej se mi do očí, poslouchej slova, co oslabují tvou vůli. Spi!
Ne všichni jsou vnímaví.
Řekl jsem,
spi!
Hlavně klídek.
Haló?
Jacku?
Fajn, žes přijel policejním autem, díky za upozornění.
- A hele, pátý Jezdec. Ahoj, Lulo. - Ahoj.
Bezva.
- Jsi v pohodě? - Jo, nic mi není.
- Ale mají Merritta. - Sakra.
- Zdrhla jsem, on bohužel... - Jo, byly to citově vypjatý chvíle.
Snažím se nebrat si nic osobně, ale prosím, můžete mi říct,
kontaktovalo vás Oko přímo?
- Jo. - Tebe taky?
- Ano. - Proč ses neozvala dřív?
Promiň, sháněla jsem chůvu. Bylo to narychlo!
- Moment. Vy se znáte? - Jo.
Známe. Kolik je asi na světě kouzelnic?
- A to, že jsme tu tři, je... - Šokující!
- Ohromující. - Pravda.
- Div, že se ještě nezhroutil vesmír. - Abú Dhabí!
Dělá to často?
Pardon. Jsem tvůj velký fanoušek.
Přemýšlím, kde bude Veronika.
Podle všeho má Vanderberg Global závodní tým.
A ten představí svůj nový vůz tenhle víkend v Abú Dhabí.
Když vysvobodíme Merritta a odhalíme ji...
Nehodlám nikoho odhalovat. Je mi fuk, co chce Oko.
Vyměníme kámen za Merritta a končíme. Zachraňujeme přítele, ne svět.
A pak co? Necháme ji jít?
Po Rusku jsi říkal, že kouzelníci jsou baviči, ne superhrdinové.
Ona jen nepere peníze jako otec. Víš, jak dopadl Thaddeus.
Leccos se tu dozvídám. Nemám všechny informace,
ale to mi nebrání utvořit si názor na to, co budeme dělat dál.
- Brání. - Přesně.
- Měli bychom Vanessu odhalit. - Veroniku.
- Veroniku. Za vraždu a... Co to bylo? - Praní peněz.
Za vraždu a praní peněz. Musíme ji dostat.
Ne! Je to nebezpečné. A Atlas má pravdu.
- Co? - Se sebeobětováním je konec.
- To je blbost! - Cože?
- Pleteš se. - Ano?
- Pardon. - Neomlouvej se, mluv.
Pleteš se. Zkrátka...
Než jsem objevil Jezdce, bylo mi všechno jedno.
Rodina mě odkopla.
Nesnášel jsem celý svět.
Pak jsem uviděl video s vámi.
Snažili jste udělat náš svět míň zkaženým, míň
hrozným.
A pak už mi to nebylo
tak jedno.
Co to bude za trik?
- Slibuju, že to bude fungovat. - Je to dostatečná záměna?
Když bude tady a ne tam.
- To se dá zajistit. - Když se o pět minut zpozdíš...
- Stačí o minutu. - Jak víme, že tam přijde dost lidí?
Už teď je z toho virál. Budou tam davy.
- Je v tom moc proměnných. - Budeme v kontaktu.
- Kdyby se něco zvrtlo... - Není žádný prostor na chyby.
Musíme být neomylní, máme-li zvládnout něco tak riskantního,
s tolika prvky a v tak směšně krátkém čase.
Jo. Ale za sebe můžu říct,
že nás sedm má větší šanci než kdokoliv.
No podívejme. Velký Bosco Leroy našel pokoru.
Tak uděláme to nebo co?
Je to tak deset milionů ku jedné.
Bude to brnkačka.
Dámy a pánové, čas nadešel.
Dnes večer a pouze tento večer. Pojďte blíž.
„Abú Dhabí Spojené arabské emiráty“
Ještě blíž.
Protože čím víc vidíte, tím snáz vás oklameme.
Odpočítávání začíná.
Za pouhé dvě hodiny se Čtyři jezdci, poprvé po deseti letech,
opět sejdou na pódiu.
J. Daniel Atlas.
Henley Reevesová.
Jack Wilder.
A Lula Mayová.
Dámy a pánové, Čtyři jezdci!
Správně, Jezdci jsou zpět. Pouze dnes večer.
Minulý týden jsme ukradli Srdcový diamant.
A dnes, za dvě hodiny, ho vrátíme právoplatnému majiteli.
Vám všem.
- Upoutalo to její pozornost? - Jestli ne, tak už nevím.
Víme, jak ošklivě to může skončit. Mohl bys hrát tentokrát víc na jistotu?
- Ne. - Fajn.
Už volá, právě včas.
- Líbí se vám show? - Na můj vkus je to trochu laciné.
Ale asi jste to místo nevybrali náhodou.
Mám dobrou zprávu, dopsala jsem vás na seznam hostů.
Přineste mi mé Srdce. Provedeme výměnu.
Pan McKinney za diamant.
Venku, pod světly
a hlavně bez jakýchkoli kouzel.
Jakmile vyskočí z klobouku králík, či vám vyklouzne z rukávu eso,
váš přítel udělá puf.
Záměrně používám výrazy, kterým porozumíte.
Vítám vás v hotelu W.
Orlando Blízkého východu.
Na závěr musím poděkovat ostrovu Yas za akci,
která je hodna nejrychlejšího závodního týmu.
Jedná se o elitní trať, ale už brzy poskytne konkurentům
ten nejběžnější možný pohled. Na zadní spojler našich vozů.
Děkuji.
A sakra. To je ta Veronika?
Je asi pěknej generál.
Dorazili naši kouzelní přátelé. Proč je nejdete přivítat?
Děkuji, že jste přišli. Užijte si závod.
Atlas řekl, ať odvedeme pozornost. Jak to uděláme?
Všude je ochranka.
Tak jo. Klid, zvládnu to.
Ahoj. Zdravím.
David. Jsem z oddělení pro styk s médii, jen kontrola.
Můžete tu kameru kousek přesunout? Bezva, díky. Tak zatím.
Jsi na řadě.
Jdeme na to.
Musíte se ujistit o pravosti diamantu. Jsou velmi záludní.
Jsem ráda, že jste přišli. Co zakopat válečnou sekeru?
- Jeden druhému do zad? - Je vtipný.
Obě strany mají něco, co ta druhá potřebuje.
Ideální předpoklad k obchodu. Mám však podmínku.
Tímto budou naše vzájemné transakce u konce.
- Je tak sebejistá. Nesnáším ji. - Teď ne.
- Jak to jde? - Přejete si?
- Jdeme nafotit to auto. - Průkaz.
Jistě.
Samozřejmě. Tady.
- A vy? - Mám ho někde v bundě.
Tady. Jsme z Auto Revue. Další díl je o Vanderberg Motorsports.
- Neřekli vám to? - Typický.
Uděláme si jen pár záběrů, třeba i na lidi, jak na tu krásku zírají.
- Můžeme. - Nesahat!
- Natočíme si interiér. - Můžu vás tam dostat taky.
- To nejde. Mám instrukce. - Jo, my taky.
Dobrý večer, slečno Vanderbergová.
Chceme točit ty záběry, jak jste chtěla, ale máme menší problém.
- Máte malér. - Chce s váma mluvit.
To nevypadá dobře. Vůbec.
Haló?
Můj otec říkával, že diamant v pytli si nikdo nekoupí.
A teď je mým diamantem můj vůz.
Buď je necháte dělat jejich práci, nebo si vy hledejte novou.
Omlouvám se, madam.
- V pořádku. - Jste nejlepší.
Kousek mi couvněte. Kvůli světlu. Díky.
- Tak se do toho pustíme? - Prosím.
Jistě, máte tu poskoka, pardon.
Nevěříte nám? Po všem, čím jsme si prošli?
- Nějaký problém? Nespěchejte. - Je to Srdce.
Ano, jistěže. A teď náš přítel, prosím.
No tak!
Tady je. Bezva.
Ahoj.
Dobrý?
- Když mám cenu půl miliardy... - Obrali nás, ale rád tě vidím.
Doručen až před dveře. Vidíte, jsem žena, co drží slovo.
Klidně tu zůstaňte. Užijte si večírek.
Co se to tam děje?
Sakra! Krucinál, jak se to řídí?
Nemůžu se soustředit, když na mě řvete!
Nesmí vám ujet!
S dovolením!
Volejte policii!
Bavíte se dobře? Budete tu stát a čumět, nebo mi ho přivezete?
To jste byli vy.
Jdeme na to.
Chtěls odvést pozornost, Atlasi, tady to máš.
To je živá kára!
- Kruci. Co to bylo? - Propadli jsme poklopem nebo co.
- Všichni v pořádku? - Ne.
Když jsem se probudila, víc než svůj diamant jsem chtěla jediné.
Vás Jezdce pěkně pod zámkem.
A teď, když mám obojí, přiznávám, že si připadám poněkud rozmazleně.
Zatímco jste chystali své představení, vymyslela jsem vlastní trik.
Pět Jezdců, bez možnosti úniku.
Jste národními poklady, ale ty my máme taky.
Jen je těžké je najít.
Jsou pohřbené v písku.
Svět si bude myslet, že jste zemřeli při nezdařeném čísle.
Teď pohleďte na magii.
Do hajzlu s magií! Zavolejte pomoc!
- Jacku, zavolej June. - Máte signál?
Zablokovala ho. Myslela na všechno.
- Lulo, na čí straně jsi? - Na naší!
- Ale fakt myslela na všechno! - Písku přibývá.
- A hodně. Je ho čím dál víc. - Henley, první princip úniku.
„Jak dlouho se to dá přežít?“ Že?
Podle rychlosti, jakou se sype, a objemu nádrže...
- Jo, jsme v háji. - Bezva. Co druhej princip úniku?
Dobrá. Má nádrž vadu? Slabá místa? Zadní dvířka?
Hledejte!
- Nic. - Sakra, nikde nic.
Všechno je utěsněný.
Existuje i třetí princip?
Mám to, co chcete.
Skvěle.
Sejdeme se tam, kde Srdce sídlí.
Nemohu se dočkat.
Jedeme do trezoru.
Ne, ne, ne!
Jo!
Pomoz mi, Ricky Bobby!
Vážně to skončí takhle? Umřeme v týhle nádrži?
Vtipný. Před týdnem jsem umřít chtěl.
Pak jsem našel důvod, proč dál žít, a teď tu fakt umřeme.
A proč je to vtipný?
Jako v mojí mysli.
- Je to spíš divný než vtipný. - Ne.
- Jsme bez šance. - Neměla jsem hanět tvoje webovky.
- Kostýmy a loga. - Dobře.
Není trapný, že „i“ v tvým příjmení je pidi kouzelnická hůlka.
Je to roztomilý a okouzlující a chyběl jsi mi.
Nedávám to najevo, ale moc si vás všech vážím.
Nemůžu uvěřit, že nás pohřbívají zaživa, to je jak z westernu.
Pohřbení zaživa. To je starý kouzelnický číslo.
- Kdo to zkoušel? - Bill Shirk při tom málem umřel.
Vlezl do rakve z plexiskla a nechal ji zasypat pískem.
- To plexisklo prasklo. - Písek zvlhnul.
- Noc předtím pršelo.
- Mokrej písek je těžší, sklo prasklo. - Počkat.
Kdybysme utrhli tu trubku, voda písek namočí a ten nádrž naruší, ne?
Když přes ni něco přehodím, získám páku.
- Merritte, dej mi pásek. - Jo.
- Dělej. - Jo.
- Dobrý. - Zvládneš to.
No tak!
Jo!
- Pomozte mi! Tahejte mě dolů! - Jo.
Je kovová!
Hezky!
Skvěle!
Zastavte!
Jste obklíčen.
Zastavil bych, ale konečně si začínám zvykat!
Vy dva se ho držte!
Jsem nejlepší řidič světa!
Jedeme k trhu.
Odřízněte ho z druhé strany!
Ne, ne, ne!
Pozor!
Kruci!
Vypněte motor a vystupte z vozu. Jste obklíčen.
- Ruce vzhůru a nehýbejte se. - Promiňte. Někde jsem nedal blinkr?
Zatýkám vás.
Děkuji, pánové. Skvělá práce.
Máme předvést jistého Bosca Leroye.
- Děkuji. - Není zač.
Za to mě Atlas zabije.
- Voda teče moc rychle. - Sklo nepraskne.
- Všechno kvůli diamantu. - Teď by se hodil. Sklo řeže nejlíp.
Moment.
Henley!
Ano. Dokážu zadržet dech na osm minut.
Jestli nás z tohohle dokáže někdo dostat...
Vjíždíme do pouště, madam. Ale písečná bouře sílí.
- Co ten tu dělá? - Diamant, co jste ukradli.
Ztratil jste něco?
- Díky za svezení. - Ne.
Funguje to!
- Musíte mi teď všichni pomoct. - Do toho!
- Henley, to se ti povedlo. - Panebože.
- Dobrá. Musíme stihnout show. - Snad není pozdě.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Identita ověřena.
Zvládl jste to.
- Máte, co chci? - A vy, co chci já?
Kde jsou důkazy?
Přímo tady.
Já jsem důkaz.
Charlie, já myslela,
že jsi mrtvý.
A teď mě vidíš.
Je fascinující,
co všechno člověk udělá pro to, aby něco
nebo někdo
zmizel.
- To jsem tě naučila já. - A tebe zase náš otec.
A teď, po patnácti letech, se mě snažíš zničit?
Ne.
Celých těch patnáct let.
- Netušila jsem, že v tom autě jsi. - Ale ulevilo se ti, když ses to dozvěděla.
Když jsme spadli do vody, zasekl se mi pás.
Máma mě odepla. Potom, co se naposled nadechla.
Já jsem tě měla moc ráda, Charlie.
- Chci se k tobě chovat jako k bratrovi. - Jsem tvůj bratr!
Otcova krev proudí v nás obou.
I když on by se nikdy k té mojí nepřiznal.
- Bůh ví, že ho matka prosila. - Byla to hanba.
- Přivedla mou matku do hrobu. - A tys pak vykopala hrob té mojí.
Fajn.
Máš pravdu.
Měl by být tvůj.
Tumáš.
Vezmi si ho.
Chycená kulka.
- To je nemožné. - Ne. Jen kouzlo.
Zdravím vás!
Děkuju.
Dobrá, díky.
Dnes večer vám už J. Daniel Atlas slíbil,
že diamant Srdce vrátí právoplatnému majiteli.
Ale než se tak stane, musím vám někoho představit.
Nejprve pozdravme nezkrotnou sílu přírody,
jedinečnou June Rouclerovou!
Všechny vás zdravím, děkuju.
Moc vám děkuju. Díky.
A potlesk i pro nezdolného Bosca Leroye!
Potěšení na mé straně.
Ahoj, krásko.
A nic z toho bychom samozřejmě nedokázali
bez pomoci největších kouzelníků světa.
Čtyři...
Pardon. Přivítejte pět Jezdců!
Děkuji vám všem. Páni!
Bavili jsme už, či spíše oslňovali, publikum po celém světě.
Ale dosud jsme nebyli součástí takového triku.
Asi se ptáte: „Jak se jim to mohlo podařit?“
Každý kouzelník potřebuje asistentku. Veroniko?
Možná si myslíte, že Veronika, jakožto jediná dědička Petera Vanderberga,
je právoplatnou majitelkou tohoto diamantu. Ale v příběhu je zvrat.
Peter neměl jen jedno dítě. Měl dvě.
Správně. A to druhé oklamalo samotnou smrt.
A přistálo v New Yorku.
Kde se jeho životním posláním stala pomsta.
Potřeboval však pomoc.
Můj mezcal, díky.
A tak naverboval...
- Řekněte „stop“. - Stop.
Je to vaše karta? Víte, jak jsem to udělal?
Přiměl
a zlákal ty nejgeniálnější mozky, které bylo možné seskupit.
Tím položil základy kouzelnického triku, který nemá obdoby.
Což nás přivádí k tomuto večeru.
Potlesk pro toho, kdo za tím vším stojí.
- Náš nejlepší přítel. - A duch.
Až do této chvíle.
Charlie Vanderberg!
Těšil jsem se, až vás dostaneme, ale tohle všechno předčilo.
I tak jste zapšklý ubohý člověk. A ty nejsi nic!
- Vydržte, prosím. - A nikdy nic nebudeš.
- Nechápu, jak jsi to dokázal. - Nechápeš?
Veronika pořád ještě nechápe, jak se v téhle situaci ocitla.
Tak jí to vysvětlíme. Víte,
ta nejlepší magie chytře využívá předpokladů.
Třeba, že vůz, co na vás čeká, je ten, který vás vysadil.
Jedeme.
A že živly matky přírody nelze vykouzlit.
A že trezor v poušti není žádnou iluzí.
A že zbraň není nabita slepými náboji.
A že výtah zkrátka a dobře jede do podzemí.
Když chcete oklamat mistryni klamu, musíte zmanipulovat její skutečnost.
A jako poslední trik,
co kdybychom nechali Veroniku zmizet?
Nevyhraješ!
Jsem rodina Vanderbergových! My neprohráváme!
- Už teď se mi stýská. - Konečné odhalení.
- Pravá Veronika Vanderbergová. - Neprohráváme!
Svět je plný iluzí.
A jednou z největších je ta, že tento diamant patří Vanderbergovým.
Jakožto otcův jediný nezatčený nejbližší příbuzný se postarám o to,
aby každý z nelegálních kupců čelil právním důsledkům.
A následně daruji veškerý náš majetek, včetně diamantu Srdce,
jihoafrickým komunitám, z nichž pochází.
A pár dolarů, které zbydou, připadne i vám všem.
Příznivci Jezdců nikdy neodcházejí s prázdnou.
- Pěkný trik. - Mám skvělé učitele.
Děkuji.
Děkuji, že jste se k nám dnes připojili.
A pamatujte, že bez ohledu na to, jaké karty vám život rozdá,
se musíte naučit svá vlastní kouzla.
Dámy a pánové.
Zdraví vás Jezdci! Dobrou noc!
„Jezdci“
Tak co si dáš, granátový jablko nebo malinu?
- Chci něco, v čem je alkohol. - Jen to zkus.
Ta dnešní mládež.
Jasně.
- Ujde to. Chceš? - Ne.
Myslím, žes něco ztratil.
- Moje karta. - Zarámuj si ji.
Díky, možná jo. Pořád nemůžu uvěřit, že jsi Vanderberg.
Ona taky ne.
Měly bysme si založit vlastní skupinu.
- Dívčí magie? - Jo.
- Jezdkyně. - Ne.
- Rajťačky.
- Ne. - Dámy v sedle.
- Poníci! - Poníci.
Můžu s tebou mluvit?
- Nehodlám infiltrovat Jezdkyně. - Bože. O co jde?
- No, já... - Mluv. Co je s tebou?
Je to těžký, protože nevím, co cítíš ty.
Přátelé! Pojďte všichni sem, prosím.
Ano? Pojďte sem.
Podáš ještě pár těch lahodných moků, Bosco?
- Věřte mi, tohle si zamilujete, má to říz. - Ne. Merritte, prosím.
- Má to říz. Skvěle to chutná. - Jasně.
Takže já to řeknu. Budete mi moc chybět.
- Zrovna jsem chtěl říct totéž. - Já taky.
Mám vás rád, lidi.
- My tebe taky. - Máme tě rádi.
- Tebe taky. - Milý. Dokonce i mě? Budeš fakt opilej.
Teda!
- Bože! - Stačí.
Vraťte se k tomu, jak se máme všichni rádi.
Ty máš rád jeho, on ji...
Čekáte někoho?
Nikdo by neměl vědět, kde jsme.
- Od koho to je? - Nepíšou.
- Otevři to. - Ty to otevři.
Fajn.
- To je z těch dveří. - Jo, ze zámku.
- Nebude ti vadit, když to zkusím znovu? - Ne, posluž si.
Tentokrát to už asi zvládnu.
Ahoj, Jezdci.
- Chyběl jsem vám? - Dylan.
Má být ve vězení.
Vím, co si myslíte. „Lhal nám!“
Já nelhal, jen jsem vás přiměl uvěřit něčemu, co nebyla pravda.
Pro vaše dobro, věřte mi.
Ta záhada je složitější, než myslíte. A výsledkem je,
že Jezdci jsou zas pohromadě, což mě hřeje u srdce.
A teď k vám, vy tři podvodníci.
Bezostyšně předstíráte, že jste součástí naší přísně tajné organizace?
A myslíte si, že vám to projde bez následků a bez postihů?
No,
myslíte si to správně.
Vítejte. Vítejte v Oku.
A co se týče vás ostatních, myslíte, že je vaše práce u konce?
Jste na omylu.
Teprve začínáte.
Co to bude za trik?
PODFUKÁŘI 3