Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Všetok život sa zrodil hlboko v modrom mori.
Jeho prúdenie a sila…
formovali náš svet.
Uctievaný…
aj obávaný…
od čias, čo ľudská noha prvýkrát prešla po Zemi.
Obrovská utajená ríša…
ktorú sme státisíce rokov…
vídali len v našich predstavách.
Až teraz prichádzame na to, čo oceán znamená…
pre náš svet.
To, čo sme zistili, by mohlo navždy zmeniť smerovanie našej budúcnosti.
OCEÁN S DAVIDOM ATTENBOROUGHOM
Ľudia sa odjakživa dívali na nekonečný modrý horizont
a premýšľali, čo sa za ním skrýva.
No aj tak zostáva takmer úplnou záhadou.
Potom, čo som na tejto planéte prežil takmer sto rokov,
teraz chápem, že najdôležitejším miestom na Zemi
nie je pevnina, ale more.
A dnes žijeme v najvýznamnejšej dobe objavovania oceánov.
Pre mnohých z nás je svet za plážou
stále temný, strašidelný a nebezpečný.
Nemyslíme naň, pretože je mimo dohľadu.
Je čas sa do toho ponoriť, zamieriť pod vlny.
Keď sa totiž skutočne zadívate na more,
už sa nikdy nebudete pozerať na Zem rovnakým spôsobom.
AUSTRÁLIA 1957
Za môjho života
pribudli možnosti, ako sledovať oceán.
Vynájdenie potápačského výstroja všetko zmenilo.
Zrazu sa nám otvoril neobyčajný nový svet zázrakov a prekvapení.
Netrvalo dlho a našli sme spôsob, ako preskúmať
tú temnú vzdialenú časť planéty…
ktorá zostala tak dlho skrytá.
Vydali sme sa do hlbín…
a dívali sme sa na dno mora.
V nasledujúcich rokoch by mi ani nenapadlo,
čo nájdeme kilometre pod povrchom.
Napriek tomu sme dodnes videli viac z iných planét
než zo samotného oceánu.
Teraz robíme objavy, ktoré úplne menia
naše chápanie a mohli by prispieť k lepšej budúcnosti
pre každého na Zemi.
Dokonca aj vo vodách, o ktorých vieme najmenej, v tých najďalej od pevniny.
Na otvorenom mori či v otvorenom oceáne.
V poslednej veľkej divočine.
Nepatrí žiadnemu národu,
naopak, delíme sa o ňu všetci na svete.
Otvorený oceán je skutočne náš.
Jeho vody sú najhlbšie a najodľahlejšie.
Veľkú časť z neho ľudia ešte nikdy nevideli.
Je to naša posledná hranica.
Až donedávna sme predpokladali, že je to z veľkej časti pustatina.
Tých pár tvorov, o ktorých sme vedeli a ktoré putovali týmto šírym svetom,
zostalo záhadou.
Teraz sa vynára nový, oveľa prepojenejší obraz
veľkej modrej plochy.
Niektorí z týchto cestovateľov, ako sú žraloky a tuniaky,
boli sledovaní pri obrovských migráciách
naprieč celou planétou pri nekonečnom hľadaní potravy.
A len teraz sme sa dozvedeli,
ako sa sem títo pútnici dostanú.
Prekľučkujú zákrutami a zatáčkami konkrétnych prúdov.
Zhromažďujú sa z celého sveta…
na niekoľkých vzácnych miestach.
Podmorské hory.
Podmorské hory, týčiace sa až do výšky päť kilometrov.
Stoja v ceste morským prúdom,
čo spôsobuje, že voda stúpa z hlbín nahor a prináša so sebou potravu.
Až teraz chápeme, aké sú v skutočnosti dôležité,
ako zastávky, aj ako cieľ cesty na oceánskych odyseách.
Snáď najzaujímavejšie zo všetkého je, že sme práve zistili,
že takýchto oáz je takmer dvakrát toľko, než sme si mysleli.
Na morskom dne ich je asi 40 000.
TICHÝ OCEÁN
Takže otvorený oceán predsa len nie je beztvárna pustatina.
Je viac prepojený, než sme si predstavovali.
Smerom k pobrežiu, bližšie k pevnine, sa nachádza známejší svet.
Toto je ďalšia veľká oceánska ríša,
plytké pobrežné moria.
A práve odtiaľ získavame väčšinu morských plodov.
Plytké moria, ktoré považujeme za majetok
národov žijúcich na susedných územiach.
Tieto pobrežné krajiny majú výhradné práva využívať oblasti
v okruhu niekoľkých sto kilometrov od pobrežia.
KONTINENTÁLNY ŠELF
Táto plytká oblasť nad kontinentálnym šelfom
je magický svet,
kde je všetko zaliate slnkom.
Toto je obria chaluha.
Najvyššia žijúca vec v oceáne.
Pod jej vztýčeným závojom sme objavili niekoľkovrstvové spoločenstvo.
Les potrebuje k životu veľa obyvateľov.
Morskí ježkovia sú záhradníci a udržiavajú chaluhy pod kontrolou.
Ak sa títo záhradníci premnožia, toto je výsledok.
Našťastie pre chaluhy, aj ježkovia majú svojich predátorov.
Je to svet v krehkej rovnováhe.
Objaviť tesne pri našom pobreží
džungľu, ktorá sa vyrovná akejkoľvek na súši, bolo niečo neskutočné.
Bolo to ako objaviť nový tropický dažďový prales
plný zázrakov, ktorý sme predtým sotva uzreli.
Vedci nemali ani potuchy o samotnom rozsahu týchto lesov,
ani o tom, ako rýchlo rástli.
Ohraničujú štvrtinu svetových pobreží
a stále ich nachádzame viac, dokonca aj teraz.
KALIFORNIA
JUŽNÁ GEORGIA
JUŽNÁ AFRIKA
ŠKÓTSKO
A až v priebehu posledných rokov
sme objavili najväčšiu lúku s morskou trávou na svete.
Celosvetový odhad tohto biotopu sa tak zvýšil takmer o polovicu.
BAHAMY
A zistili sme, že oceánske džungle a lúky absorbujú oveľa viac uhlíka
než rovnaká plocha dažďového pralesa na súši.
Dnes už vieme, že by nám mohli pomôcť vyhnúť sa klimatickej katastrofe.
V pobrežných moriach neďaleko rovníka
sa nachádza tropický svet plný nekonečných prekvapení.
Keď som sa po prvýkrát potápal na koralovom útese,
bol som taký ohromený tým, čo som pred sebou videl,
až som na chvíľu zabudol dýchať.
Nič z toho, čo som videl na súši,
ani zďaleka neprekypovalo toľkým životom,
takou rozmanitosťou priamo pred mojimi očami.
Všade, kam som sa pozrel, zblízka či z diaľky,
bolo niečo nové.
Človek by dokázal stráviť dni plávaním
a nikdy by ho neomrzeli tie farby, ten pohyb a interakcie.
Je to život vo svojej najúžasnejšej podobe.
Vedeli sme, že koralové útesy v sebe ukrývajú úchvatnú rozmanitosť,
odkedy sme ich prvýkrát uvideli.
No dôvod, prečo to tak je, zostal záhadou.
Spomínam si, že som čítal, ako si Charles Darwin lámal hlavu
nad tým, ako útesy vznikajú a ako dokážu premeniť
aj tie najpustejšie miesta na oázy života.
Teraz poznáme ich tajomstvo a je to úžasné.
Koraly sú živočíchy.
Ale toto je len časť ich príbehu.
V ich telách žijú rastlinné riasy.
Riasy využívajú svetlo na výrobu potravy, ktorú koraly potrebujú na prežitie.
Postupne ako koraly rastú,
stavajú si okolo svojich mäkkých tiel kamenné hrady, ktoré ich chránia.
A tým vytvárajú najväčšie živé štruktúry planéty.
KORALOVÉ MORE QUEENSLAND
Je neskutočné čo i len pomyslieť na to, že tento jediný vzťah
môže premeniť podmorské púšte
na najkomplexnejšie a najrozmanitejšie spoločenstvo v oceáne.
Čím bližšie sa človek pozrie…
tým viac vidí.
V tomto svete plnom farieb neexistuje tvar…
ani veľkosť, ktorá by tu nebola doma.
Väčšia diverzita života sa dá len ťažko predstaviť,
a napriek tomu stále nachádzame viac…
a viac.
U týchto malých krabov boxerov sa zistilo, že sú vybavené brmbolcami
jedovatých sasaniek, ktoré slúžia ako ochranné rukavice.
A kreveta pávia
má najzložitejší zrak zo všetkých zvierat.
Každý rok je objavených dvetisíc nových morských druhov.
Od živočíchov, ktoré si na koraloch pochutnávajú…
až po pomocníkov…
a lovcov.
Kedysi sme sa domnievali, že ak sa zbavíme žralokov,
pribudne viac rýb.
Teraz zisťujeme, ako veľmi sme sa mýlili.
Vidíme, že od všetkých týchto vzťahov závisí celý útes.
Ak sa zbavíme čo i len jedného, všetko a všetci,
čo závisia od tejto koralovej komunity, by sa mohli ocitnúť v problémoch.
O plytkých pobrežných moriach sme zistili skutočnosti,
ktoré priamo ovplyvňujú náš každodenný život.
Všetkých osem miliárd z nás.
Prúdy obmývajú steny kontinentálneho šelfu,
vynášajú živiny z morského dna,
a tým vytvárajú najproduktívnejšie vody v našom oceáne.
Vďaka tomu sú ideálnym miestom…
pre fytoplanktón.
Týmto jednobunkovým rastlinám sa tu darí v nepredstaviteľnom množstve…
„Aljašský záliv“
a absorbujú obrovské množstvo oxidu uhličitého.
Práve sme zistili, že morský planktón odstraňuje takmer
tretinu našich uhlíkových emisií.
Mohol by tak byť naším najväčším spojencom pri zvrátení klimatickej katastrofy.
Navyše dnes už vieme, že produkuje viac kyslíka
než všetky stromy na Zemi dokopy.
To je polovica vzduchu, ktorý dýchame.
Je tiež najdôležitejším zdrojom potravy pod hladinou.
No len donedávna sme neboli schopní vidieť tento svet tak detailne.
Nové snímky, ako sú tieto, odhaľujú, že v každom okamihu sa odohrávajú miliardy
takýchto drobných bitiek.
Tento zooplanktón tvorí najpočetnejší druh živočíchov na Zemi.
Sú zdrojom potravy pre najväčšie húfy rýb…
a takmer každý potravinový reťazec v mori.
Plytké pobrežné moria tvoria základ celého oceánu.
A nasýtia miliardy z nás.
Táto doba objavov nám ukázala, že oceán je oveľa zložitejší
a v omnoho krehkejšej rovnováhe, než sme si vôbec dokázali predstaviť.
Ukázalo sa, že tento rozsiahly tajomný svet
je s nami spojený spôsobmi, o ktorých by sa nám ani nesnívalo.
Ale aby sme skutočne pochopili jeho význam,
musíme si najprv otvoriť oči a zistiť, čo sa práve deje…
pod vlnami.
Len málo z nás si predstaví toto.
Z hladiny mora
by ste nemali ani tušenia, že sa to deje.
Zostalo to pred našimi zrakmi skryté…
až doteraz.
Moderné priemyselné lode s vlečnou sieťou prečesávajú morské dno
použitím reťazí alebo oceľových rámov
a vtlačia tak do siete všetko, čo im príde do cesty.
Siete sa rútia po morskom dne a ničia takmer všetko, čo im stojí v ceste,
často pri love iba jedného druhu.
Takmer všetko ostatné sa vyhodí.
Viac ako tri štvrtiny úlovku sa môže vyhodiť.
Len ťažko si predstaviť márnotratnejší spôsob chytania rýb.
Každoročne sa vlečné siete využijú v oblasti o rozlohe takmer celého
amazonského dažďového pralesa.
A veľká časť tohto morského dna sa opakovane preorie znovu.
Stále dookola.
Takéto vírenie sedimentu uvoľňuje obrovské množstvo oxidu uhličitého,
čo opäť prispieva k otepľovaniu našej planéty.
Vlečné siete poškodzujú morské dno takou silou,
že ich ničivé stopy je vidieť dokonca aj z vesmíru.
BELGICKO
SPOJENÉ ŠTÁTY AMERICKÉ
ČÍNA
Len veľmi málo miest je pred tým v bezpečí.
Ani v mojej vlastnej krajine.
OSTROV ARRAN SPOJENÉ KRÁĽOVSTVO
Žijeme tu a spoliehame sa na potravu z mora
v okolí ostrova už viac ako 5 000 rokov.
Všetko pod morom je také odlišné.
Žiadne domy, žiadne cesty, ani telefóny.
Iba 100-percentná príroda.
Keď som sa chodieval potápať za hrebenatkami,
ponoril som sa ku dnu a aklimatizoval sa.
To, čo pripomína rastliny, sú v skutočnosti živočíchy…
a sú tam milióny rokov.
Pomaly, ale isto ste potom zbadali celý záhon hrebenatiek.
Je veľmi starý, takému záhonu môže trvať aj sto rokov, kým vyrastie.
Keď som sa prvýkrát ponoril do oblasti,
kde práve prešiel kombajn na zber mušlí,
bolo mi…
do plaču.
Všetky živočíchy boli rozštiepené na kusy.
Bolo to ako plávať cez rajskú záhradu…
do nukleárnej zimy.
Verejnosť sledovala z pobrežia,
ako tieto lode plávajú hore a dole, stále bližšie a bližšie,
znova a znova…
len kvôli pár mušliam.
Lovci odvrkli, že na to majú právo
a že je to legálne.
Rabovali z mora budúcnosť
a obyvateľom ostrova zostali len trosky.
Bol to absolútny…
šok.
„Ako sme toto mohli dopustiť?“
Je ťažké ľuďom vysvetliť,
aké pestré to tu kedysi bývalo.
A o koľko sme prišli.
Predstava buldozéra v nedotknutom dažďovom pralese vyvoláva pobúrenie,
napriek tomu robíme to isté pod vodou
tisíckrát denne.
Staroveké lúky s morskou trávou zorané do bahna.
Pôvabné záhrady storočných húb,
ktoré kedysi chránili rušné spoločenstvá…
boli v okamihu zničené.
Iste sa domnievate, že to musí byť nelegálne.
No nielenže je to legálne, ale dnešné zákony
to ešte aj podporujú.
Lov vlečnými sieťami je stále povolený
po celom svete, aj v mnohých „chránených morských oblastiach“.
A možno ešte šokujúcejšie je, že je dotovaný vládami.
Každý rok sa vyčlení dvadsať miliárd dolárov
na podporu nadmerného rybolovu v priemyselnom meradle.
Moria dnes brázdia obrovské továrne.
Pracujú vo dne…
i v noci.
Rýchlejšie než kedykoľvek predtým.
Zdá sa, že nikde nie je vstup zakázaný.
Dokonca ani na šírom oceáne.
Laná s návnadami dlhé 80 kilometrov,
na ktoré sa každoročne chytí milióny žralokov.
V súčasnosti máme na svedomí dve tretiny všetkých veľkých dravých rýb.
Stenám sietí vysokých stovky metrov
unikne len málo živočíchov.
Žraloky a korytnačky síce prežili vyhynutie dinosaurov,
ale toto prežiť nemusia.
Zmena je jednoduchá.
Kedysi sme lovili na pár miestach pri pobreží, aby sme nakŕmili verejnosť.
Teraz lovíme všade a stále.
A ja som túto zmenu zažil.
Existujú príbehy spred 400 rokov o pobrežných vodách tak plných rýb,
že sa tadiaľ lode ledva preplavili.
Nikto, kto dnes žije, nepoznal hojnosť
skutočne divokého oceánu.
V súčasnosti je v mori jednoducho menej rýb.
Kamkoľvek sa pozrieme, v každej časti nášho oceánu,
dôkazy sú jasné.
Mnoho kolónií morských vtákov hladuje a sú v poslednom štádiu zániku.
Každý rok to nezvláda viac a viac hniezd.
V každom oceáne sa odohrávajú tie isté zmeny.
LIBÉRIA ZÁPADNÁ AFRIKA
Predtým sme fungovali v harmónii s oceánom.
Potom sa všetko zmenilo.
Kde lovia priemyselné lode, tam aj my.
Stále ich vidíme bližšie k pobrežiu.
Naše siete bývali plné.
Plné rôznych druhov rýb.
Dnes?
Nič.
Tých väčších niet vôbec.
Zmizli.
Lovíme aj tie najmenšie, pretože tu už nezostali žiadne ryby.
Keď hádžem sieť v dnešnej dobe…
vylovím plasty.
Dokonca aj keď chcete nahodiť vlasec,
vytiahnete plast.
Sme od rýb závislí.
Je to náš zdroj príjmu…
na podporu našich detí, aby mohli chodiť do školy a živiť rodiny.
Patrí nám.
Bez oceánu nebudú ľudia.
Keď nám priemyselné lode vezmú poslednú rybu…
moje srdce bude krvácať.
Tri miliardy ľudí je závislých od oceánu, pokiaľ ide o potravu.
Lode vysielané niekoľkými bohatými štátmi
však pripravujú pobrežné komunity o zdroj potravy,
na ktorý sa spoliehajú po tisícročia.
Toto je moderná éra kolonializmu na mori.
KAPVERDSKÉ OSTROVY
Približne 400 000 priemyselných plavidiel teraz loví v každom kúte oceánu.
MAURITÁNIA MALI
Nikde to nie je príliš ďaleko ani príliš hlboko.
Ani najodľahlejšie časti planéty viac nie sú v bezpečí.
Takmer každé zviera v Antarktíde…
je závislé od jediného druhu.
Malého červeného kôrovca.
Antarktický planktón.
Pre veľryby, ryby a tučniaky je planktón najdôležitejším zdrojom potravy
v celom Južnom oceáne.
Priemyselné lode dorazili do Antarktídy.
A tiež sú tu kvôli planktónu.
Keďže v oceáne zostalo tak málo rýb,
hľadáme inú korisť v najvzdialenejších kútoch sveta.
Sú to jedny z najväčších tovární na mori.
Vysávajú stovky tisíc ton planktónu do obrovských sietí.
Ten sa potom uvarí a ďalej spracováva pre rybie farmy…
doplnky stravy…
a najnovšie aj na krmivo pre domáce zvieratá…
a to všetko na palube lode.
Ako s tým môže príroda súperiť?
Niektorí tvrdia, že je to udržateľné.
Ale teraz možno ničíme základy celého ekosystému.
Vysali sme život z nášho oceánu.
Už nám takmer došiel čas.
Je to tak, oceán je v takom zlom stave,
že je len ťažké nestratiť nádej…
nebyť toho najpozoruhodnejšieho objavu zo všetkých.
Oceán sa dokáže zotaviť rýchlejšie, než sme si vôbec mysleli.
Môže sa vrátiť k životu.
Pokiaľ doň nebudeme zasahovať, môže sa nielen zotaviť,
ale rozkvitne do takej miery, ako jakživ nik nevidel.
Tým si môžeme byť bezpochyby istí, lebo sa to už deje.
CHANNEL ISLANDS SPOJENÉ ŠTÁTY AMERICKÉ
Po dobu viac ako 200 rokov
sa v tejto oblasti intenzívne lovilo sieťami a pascami.
Po vyhubení predátorov sa rapídne zvýšil počet morských ježkov.
Rozľahlý chaluhový les sa premenil v pustatinu.
Keďže viac nebolo čo chytať, rozhodlo sa
pozastaviť rybolov na rozlohe 780 kilometrov štvorcových.
Z oblasti sa tak stala morská rezervácia alebo aj „zóna zákazu lovu.“
Po zabezpečení ochrany sa mohli predátori znova navrátiť.
Rovnováha sa obnovila.
Len za päť rokov začali lesy znova prekvitať.
A s nimi aj prosperujúce, bujaré spoločenstvo.
Živočíchy chránené pred rybolovom mali dostatok času, aby vyrástli.
A čím väčšmi samička langusty dorastie,
tým viac vajíčok môže naklásť.
Akonáhle sa larvy rozptýlia, vydajú sa na svoju cestu do neznáma.
Mnohé z nich opúšťajú bezpečie chalúh
a prúdy ich unášajú do otvoreného mora.
KALIFORNIA CHANNEL ISLANDS
Larvy langusty môžu cestovať tisíce kilometrov,
dokonca prekračujú medzinárodné hranice.
Presúvajú sa takmer rok, pričom sa počas cesty vyvíjajú a rastú.
Tie, ktoré cestu prežijú…
sa vrátia na pobrežie, kde začnú svoj dospelý život.
A je dosť pravdepodobné, že keď sa konečne usadia,
budú mimo zóny zákazu lovu.
Takto sa populácie langúst presúvajú do nechránených vôd
a oživujú rybolov široko-ďaleko.
Spočiatku to nemalo žiadny účinok.
A potom sa začala táto ich migrácia prejavovať.
Nakoniec sa to premenilo na niečo, čo bolo len veľmi ťažké ignorovať.
Jedného dňa, keď sme lovili na okraji rezervácie,
som vytiahol úlovok svojej kariéry.
Najväčší úlovok, aký som kedy videl.
Taký, ktorý patrí do knihy rekordov.
Bol to vzrušujúci okamih a zároveň mi to otvorilo oči.
Myslím, že každý rybár, ktorého poznám, uzná fakt,
že rezervácie prinášajú svoj osoh.
Je úžasné vidieť, aký je tento druh početný.
Je v tom trochu kúzla, to je isté.
Zóna zákazu rybolovu vyslovene prekypuje podmorským životom.
Ak necháme prírodu robiť si svoju prácu, more sa zachráni samo.
Obrovské dravce, ktoré sme nevideli desaťročia, sa opäť vrátili.
Dokonca aj obrovský morský vlk, kedysi považovaný za navždy strateného,
teraz nachádza útočisko medzi listami.
Takéto uzdravenie je možné kdekoľvek.
Dokonca aj v častiach mora najviac postihnutých nadmerným rybolovom.
STREDOZEMNÉ MORE
Populácie rýb v Stredozemnom mori takmer úplne vymizli.
Tretina sa vytratila úplne.
Aj tu však stále existuje nádej.
Keď bola pri pobreží Francúzska zriadená maličká rezervácia…
pod vodou to znovu ožilo.
Vracajú sa aj tie najväčšie ryby.
Toto je výsledok maximálnej ochrany menej ako 1 % Stredomoria.
Avšak toto je len začiatok.
Pokiaľ má ochrana malej časti mora taký veľký efekt,
predstavte si potenciálny efekt na omnoho väčších územiach.
Po prvýkrát v tomto storočí
si nemusíme nič predstavovať, môžeme sa o tom presvedčiť sami.
PAPAHĀNAUMOKUĀKEA HAVAJ
Krajina našich predkov.
To, čo by sme nazvali „wao akua“.
Ríša bohov.
Papahānaumokuākea je najväčšia chránená oblasť na planéte,
či už na pevnine, alebo v mori.
Toto volanie po ochrane prišlo
od domácich havajských rybárov a starších.
Bez toho by neexistoval žiadny mōlī, teda albatros nemenlivý.
Ich domovom je šíry Tichý oceán.
Sú to nebeskí proroci.
Vidia toho na planéte viac než akýkoľvek iný tvor.
Sú však odkázaní na malilinký kúsok zeme, aby sa mohli rozmnožovať.
Tí z nás, ktorým koluje v žilách krv moreplavcov a bádateľov,
ich môžeme len s údivom pozorovať.
Rokmi si každý pár vyvinie vlastný jazyk.
Spoločným tancom upevňujú svoje puto.
Mōlī sú najdlhšie žijúcim známym druhom vtáka na tejto planéte.
Nedá sa pozrieť sa na toto mláďa mōlī a nepoložiť si otázku:
„Čo uvidí o ďalších 60 rokov?“
Vďaka vízii starších obyvateľov a havajských rybárov,
ktorí ako prví videli potrebu lepšie sa starať o toto miesto,
sa z takmer vyhynutého druhu
stali najväčšou kolóniou albatrosov na svete.
Teraz sa sem každoročne vracia 14 miliónov morských vtákov.
Je to pu'uhonua.
Útočisko.
Dôvod, prečo je dôležité chrániť naozaj veľké územia,
je ten, aby sťahovavé druhy boli tým, kým sú.
Potrebujú veľa priestoru.
Ľudia tvrdili, že to nejde.
Ale vďaka ochrane Papahānaumokuākea
sa môžu tuniaky rozmnožovať a rozrastať do susedných oblastí,
kde sa ich populácie zvýšili o 54 %.
Rozširovanie druhov je základná biológia.
Keď sme rozbiehali ochranu územia Papahānaumokuākea,
ľudia sa nás pýtali, pred čím ho chceme chrániť.
Naša odpoveď bola: „To je nesprávna otázka.“
„Otázka znie, pre koho a pre čo ho chránime.“
Ochrana oceánu neznamená byť proti rybolovu.
Ciele zdravého rybolovu a ochrany prírody sú rovnaké.
Viac rýb, väčšia rôznorodosť, zdravší oceán.
Doteraz sa predpokladalo, že žiadna chránená oblasť
nemôže byť dostatočne veľká na to, aby pomohla druhom rýb
migrujúcim na veľké vzdialenosti, ako je napríklad tuniak žltoplutvý.
Toto miesto našu domnienku vyvrátilo.
Keď totiž vytvárame prírodnú rezerváciu na pevnine,
chránime tým predovšetkým život v nej.
Ale zistili sme, že keď urobíte to isté v oceáne,
ich účinok sa rozšíri ďaleko za hranice rezervácií.
Vody sa opäť naplnia životom.
Všade, kde sme oceánu nechali čas a priestor,
zotavil sa rýchlejšie a vo väčšom rozsahu,
než sme si trúfli predpokladať.
A má silu dokázať ešte oveľa viac,
ubrániť sa pred najväčšími hrozbami našej doby.
Keď sú koraly vystavené nadmernému otepľovaniu,
vyženú svojich rastlinných partnerov a vyblednú.
Už počas natáčania filmu stúpla teplota nášho oceánu
viac než kedykoľvek predtým.
Planétu zasiahla ničivá vlna horúčav…
a zmenila aj tie najväčšie a najstabilnejšie tropické útesy.
Pokiaľ vieme,
tieto útesy tak nikdy predtým nevyzerali.
KARIBIK
Tieto koraly Elkhorn v Karibiku…
boli jedny z posledných.
MALDIVY
Je veľmi pravdepodobné, že budeme svedkami
vymierania druhov priamo pred našimi očami.
VEĽKÁ KORALOVÁ BARIÉRA
Išlo o najrozsiahlejšie masové blednutie koralov v zaznamenanej histórii.
Ak bude otepľovanie pokračovať, koraly sa z toho už nikdy nespamätajú.
Udusia ich riasy…
a uhynú.
Odhaduje sa, že v nasledujúcich 30 rokoch zmiznú takmer všetky koralové útesy.
Nemožno vám zazlievať, ak si myslíte, že už neexistuje žiadna nádej.
Ale nejaká predsa je.
Len na niekoľkých miestach…
umožnila striktná ochrana pred rybolovom…
vybudovať prosperujúcu armádu bylinožravých robotníkov.
Zabraňujú v šírení ničivých rias a koraly tak majú šancu zotaviť sa.
Toto sú mladé koraly, nový život vyrastajúci z trosiek.
Na niektorých miestach sa prebrali k životu celé útesy.
ZÁPADNÁ PAPUA
Ochrana pred rybolovom urobila z týchto útesov tie najodolnejšie na Zemi.
V tom spočíva sila ochrany.
Rovnaký príbeh sa odohráva v každom jednom oceáne na svete.
Keby som vám položil otázku:
„Aká časť oceánu je v skutočnosti chránená?“
Čo by ste odpovedali? Dvadsať percent? Aspoň 10 určite.
Odpoveď je menej ako 3 %.
Prakticky nič.
Mnohé z morských chránených oblastí
sú vystavené deštruktívnym formám rybolovu
a len ťažko povedať, že sú v bezpečí.
Aby sme ich ochránili pred zánikom, vedci tvrdia,
že musíme plne chrániť aspoň tretinu.
Aby to fungovalo, mali by sa zriadiť prevažne
pozdĺž pobreží, kde sa loví najviac.
Súčasťou oblasti, ktorú si vyberieme,
by mali byť aj naše magnety podmorského života na otvorenom mori.
Podmorské hory.
Ak dokážeme chrániť oblasti na pevnine,
kde potrebuje priestor na život celá ľudská populácia,
určite to dokážeme aj v mori.
Obnova oceánu je pre každého na Zemi.
Máme pred sebou šancu ochrániť naše podnebie,
našu potravu, náš domov.
Po celoživotnom natáčaní prírody
si nespomínam na vzrušujúcejšiu príležitosť
pre náš druh.
Toto by mohol byť prelomový moment pre zmenu.
Takmer každá krajina na Zemi sa písomne dohodla,
že dosiahne toto minimum a ochráni jednu tretinu oceánu.
Spoločne teraz čelíme výzve, ako to dosiahnuť.
Jednoducho povedané, bez oceánu by sme neexistovali.
Planéta bude fungovať ďalej. Otázka znie: „Budeme jej súčasťou?“
Rád prirovnávam rybolov k jabloni na dvore.
Chceli by ste obrať všetky jablká za jeden deň?
Nie. Radšej vyjdete von a nazbierate si ich pár.
Vezmete toľko, koľko potrebujete.
Netvrdím, že ľudia by nemali chytať či jesť ryby.
Aj rybári by sa mali byť schopní uživiť.
Ale nemali by to robiť spôsobom,
ktorý všetko zničí.
Naši ľudia žijú…
vďaka oceánu.
Oceán dáva život.
Úspech v celosvetovom meradle je možný.
Sám som to už raz videl.
Situácia bola podobná.
Keď sa spustil priemyselný lov veľrýb…
trvalo len sto rokov, kým sa takmer všetky druhy
ocitli na pokraji vyhynutia.
Vráskavce obrovské, najväčšie zo všetkých, lovili dovtedy, kým ich nezostalo len 1 %.
Myslel som si, že to je koniec.
Že niet cesty späť.
Prišli sme o obrie veľryby.
Nakoniec na základe tlaku verejnosti vyhlásili zákonodarcovia
zákaz komerčného lovu veľrýb.
ZASTAVTE ZABÍJANIE VEĽRÝB
To, čo nasledovalo potom, prekonalo naše najbláznivejšie sny.
Počet vráskavcov dlhoplutvých v južnom Atlantiku…
sa za desať rokov strojnásobil.
A podobné scény s vráskavcami myšok v Antarktíde
boli ešte pred 50 rokmi nepredstaviteľné.
Dokonca aj najväčší z oceánskych obrov, vráskavec obrovský…
lovený až na pokraj vyhynutia, sa začal vracať.
Nikdy by som si nebol pomyslel, že viac než desať rokov
po zákaze lovu veľrýb by som sa s nejakou mohol stretnúť aj ja.
Vidím jej chvost priamo pod našou loďou.
KALIFORNIA 2000
Ide hore, ide hore!
Tam!
Jedine v mori môžete vidieť niečo také veľké,
ako je tento nádherný tvor.
Teraz si budujeme s týmito nežnými tvormi nový vzťah.
Dnes narodený vráskavec obrovský…
by sa mohol dožiť viac ako sto rokov.
Ak budeme pri záchrane jeho domova postupovať s rovnakou rozvahou ako kedysi
pri záchrane jeho druhu…
potom sa stane svedkom mimoriadneho zotavenia.
V priebehu môjho života
sme absolvovali cestu za objavovaním oceánov.
A veruže to bola cesta.
Keď som ako malý chlapec prvýkrát uvidel more,
zmýšľali o ňom ako o rozľahlej divočine, ktorú treba skrotiť a ovládnuť
v prospech ľudstva.
Teraz, na sklonku môjho života, vieme, že opak je pravdou.
Veľmi si želám, aby sme všetci začali vnímať oceán
nie ako temné a odľahlé miesto,
ktoré má zanedbateľný význam pre život na súši,
ale ako životodarnú silu nášho domova.
Som si istý, že nič nie je dôležitejšie.
Pretože ak zachránime more…
zachránime svet.
Tento film vyšiel v roku 2025,
na pol ceste programu Dekáda OSN pre obnovu ekosystémov.
Krajiny sveta sa zaviazali ochrániť 30 % svetového oceánu do roku 2030.
Teraz je zodpovednosť na nás všetkých, aby sme tak učinili.
Preklad titulkov: Silvia Bokrosova