Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tak začneme.
Všichni se diví,
proč tu chodím s videokamerou.
Tohle je Claudine, co vymáhá pohledávky.
Natáčím mámě, kde pracuju.
Tohle je oddělení pohledávek. Ale nikdo tu nejspíš není.
Jsem tu já, nevidíš?
Já tě neviděla.
Tohle je Pammy. Děsně milá holka.
No jo.
19. DUBNA 1995 BUDOVA ALFREDA P. MURRAHA, OKLAHOMA CITY
Pracovala jsem v úvěrové společnosti ve federální budově v centru.
Dobrý den. Amy z úvěrové společnosti.
Těšila jsem se,
že si pořídím svůj první dům.
Toho rána jsem to nadšeně oznamovala všem kolegům v práci.
- To je Claudette. - Nazdar!
Všechny jsem obcházela a dávala se s nima do řeči.
Vůbec jsem nepracovala.
Zdravím!
Svoje kolegy jsem měla ráda. Byli jsme všichni jako jedna rodina.
To je Mary.
Ahoj, rodičové.
Všechny svoje kamarády jsem poznala v práci.
Přátelili jsme se.
Nevážila jsem si toho.
Ve federální budově sídlila sociálka,
stavební úřad, úřad pro alkohol, tabák a zbraně, tajná služba a školka.
V té době bylo Tonymu šest měsíců.
Pracovala jsem jako vykonavatelka u okresního soudu jen kousek od budovy.
Chtěla jsem ho přes den vídat.
Školka v Murrahově budově byla kousek,
tak jsme ho dali tam.
Dnes vás v pořadu Oklahoma At Four čeká překvapení.
Vezmeme vás do světa fantazie...
Bylo mi 30.
Na Channel 9 jsem pracovala devět dní.
Od rána jsem se těšila,
protože jsem měla ve čtyři hodiny moderovat zprávy.
A navíc jsme začínali chystat nový pořad,
který měl Channel 9 brzy spustit.
Měla jsem zelené sako s bílou blůzou.
Vzala jsem si lepší šperky,
aby mi to slušelo.
Cestou do práce jsem se moc těšila na to, jak úžasný den mě čeká.
Máme nějaké...
Pracoval jsem na univerzitě
jako rezident urgentní medicíny a traumatologie.
V sedm ráno mi končila směna. Motala se mi hlava, bylo mi zle
a chtělo se mi spát.
Zavolal mi kamarád, že chce jít na snídani.
To jsem za ty čtyři roky na škole nikdy neudělal.
Ale tentokrát jsem souhlasil.
Moje kolegyně Robin byla v sedmém měsíci.
Přišla si sednout vedle mě.
Zazvonil telefon.
A najednou jsem uslyšela hrozné dunění.
BOMBOVÝ ÚTOK V OKLAHOMA CITY: AMERICKÁ NOČNÍ MŮRA
Hoši, v centru došlo k výbuchu.
- Kde konkrétně? - Broadway a Fifth.
Zničilo to celou fasádu federální budovy.
Až nahoru po střechu.
Pošlete všechny hasiče a sanitky.
Vůbec to nevypadá dobře.
19. dubna byl výjimečný den.
Pořádali jsme charitativní golfový turnaj na speciální olympiádu.
Byli tam vedoucí skoro všech bezpečnostních složek.
Když jsme odpalovali na první jamce, zapípal mi pager.
A pak začaly pípat pagery i všem ostatním vedoucím.
Oznámili nám, že došlo k bombovému útoku na federální budovu.
Všichni jsme se vrátili do Oklahoma City,
ale vůbec jsme nečekali, že bude situace tak moc vážná.
Tammy Payne, zprávy TV9.
Jestli se pohybujete v centru, nejspíš jste slyšeli a cítili,
že došlo k výbuchu.
Zde máme živé záběry z helikoptéry.
V ní sedí reportérka Jesse.
Jesse, jak to ze vzduchu vypadá?
Jak vidíš, Tammy,
z budovy federálního soudu v centru města stoupá hustý tmavý dým.
Kancelářské budovy v okruhu až pěti bloků mají roztříštěná okna.
Tammy?
Tammy.
Zdá se, že exploze poškodila část budovy.
Přeletíme na druhou stranu.
Prý to byla federální budova.
Mám zapnutý mikrofon? Jestli to půjde, zkuste ho zapnout,
ať můžu mluvit s Jesse.
Zatímco se helikoptéra přesouvá na druhou stranu budovy...
- Ty bláho. Ježíši Kriste. - Naprosto neskutečné záběry.
Celá strana budovy chybí.
Výbuch zcela zničil zhruba třetinu stavby.
V centru města stoupá do vzduchu kouř z hořících trosek.
Taková katastrofa.
V tuto chvíli nevíme, co výbuch způsobilo.
Snídali jsme.
Najednou došlo k výbuchu, až jsme spadli na zem.
Vstal jsem a šel ke dveřím. Venku pršely papíry.
Jako by to byl sníh. Všude ležely sutiny.
Jako by to byl sen. Bylo hrobové ticho.
V dálce pískal autoalarm.
A byl slyšet zpěv ptáků.
Jak se ulicí prohnala rázová vlna,
roztříštila všechna okna výškových budov.
A rozdrtila auta na placku.
Okamžitě jsem se rozběhnul směrem k budově.
MURRAHOVA BUDOVA OKRESNÍ SOUD
Když došlo k výbuchu, byli jsme v soudní síni. Cítili jsme ho.
Popadaly stropní obklady.
Rozbila se okna.
- Rychle. - Evakuujte budovu.
Lidi křičeli, ať odtamtud zmizíme.
Nastal chaos.
Slyšela jsem, jak se lidi ptají, co se stalo.
A policista někomu z davu odpověděl,
že v Murrahově budově došlo k výbuchu.
Pamatuju si jen to, jak jsem se dala do křiku.
Když jsme přijeli, bylo parkoviště naproti celé v plamenech.
Půlka budovy chyběla, takže bylo vidět dovnitř.
Lidi vycházející ven připomínali zombie.
Došli, kam zvládli, a pak zkolabovali.
Byli v šoku.
Jedna mladá žena došla až k chodníku
a jen zírala do prázdna. Ptal jsem se, jestli jí nic není.
Podívala se na mě a pronesla: „Netuším.“
Vůbec nechápala, co se jí stalo.
Na místě je Robin Marsh.
- Robin, slyšíme se? - Ano.
Je to šílené.
Všichni se tu shodli, že nic takového
by v Oklahoma City nikdo nečekal.
Vnímala jsem to nejen jako novinářka, ale i jako člověk.
Hlavou se vám honí spousta věcí.
Děláte svou práci, ale zároveň je vám všech těch lidí líto.
Ošetřovala jste zraněné. Co vám říkali?
Všichni byli v šoku.
Pamatuju si, jak kousek ode mě
stál policista a byl...
úplně zdrcený.
Tak by se daly popsat pocity nás všech.
Byli jsme zdrcení.
Když vyšetřujete významný případ, počítáte s tím, že nastane chaos.
Je to něco šílenýho. Nemůžu tomu uvěřit.
Jako první jsem nechal uzavřít okolí,
abych uchránil místo činu.
Nebudu to opakovat. Zpátky.
Všechny ulice uzavřeli.
Snažila jsem se tam dostat, ale nepustili nás.
Křičela jsem na jednoho policistu,
že tam potřebuju. Mám tam syna.
Je ve školce.
A on mi odpověděl,
že všechny děti převezli do nemocnice.
Lidé se nezastaví a snaží se nepanikařit.
Stále ještě nejsou hlášena žádná úmrtí.
Ale jak jsem říkala, zraněných je hodně.
Chtěli jsme se zjistit, co se stalo.
Ale v tu chvíli měla samozřejmě přednost záchrana životů.
Spěchali jsme. Na posouzení raněných jsme měli tak 10, 15 vteřin.
Až budete moct, můžeme...
Hledal jsem jakékoli známky života.
Rohovkové reflexy, dýchání, tep, puls.
Cokoli, co by mi napovědělo, že je raněný stále naživu.
Rozhodoval jsem,
kdo potřebuje ošetřit hned a kdo může počkat.
Je v kritickým stavu!
A komu už není pomoci.
Takhle se třídí oběti masového útoku.
Jak se jmenuješ?
A k tomu všemu tam ještě byly děti.
Jak se jmenuješ?
Naše děti...
Viděl jsem, že jen jedno z dětí vykazuje známky života.
A hned za ní byla starší dáma,
kterou přivezli na nosítkách. Obě lapaly po dechu.
Holčička utrpěla katastrofické poranění hlavy.
Tak jsem jim řekl, ať ji zabalí
a převezou do provizorní márnice.
A aby s ní někdo zůstal, dokud nevydechne naposled.
Spoustě lidí se to nelíbilo. Nadávali mi.
Říkali: „To si děláte prdel?“
A já na to: „Už jí není pomoci. Leží mi tu žena.
A další dva ranění jsou na cestě. Je jich prostě moc.“
Vstal jsem a otočil se. Její matka stála za mnou.
Byla úplně mimo. A...
Ani s dcerou nešla. Jen jí zamávala.
Takhle.
Když ji odváželi, jen jí zamávala
a odešla.
10:20 1 HODINA A 18 MINUT PO BOMBOVÉM ÚTOKU
Velitelství Oklahoma City posílalo do centra jednu jednotku za druhou.
Bylo jasné, že tam muselo dojít k něčemu vážnému.
Z ústředí mi zavolali,
že mám zůstat na hlídce, kde jsem byl.
Jel jsem po dálnici za starým žlutým vozem značky Mercury.
Vzadu mu chyběla poznávací značka.
Tak jsem zapnul maják a houkačky a zastavil ho.
Otevřel jsem dveře a zakřičel:
„Řidiči, vystupte z vozu.“
On ale neposlechl.
Zopakoval jsem to. „Řidiči, vystupte z vozu!“
V tu chvíli se otevřely dveře.
Vystoupil vysoký, štíhlý chlap.
Vojenský střih.
Zeptal jsem se, jestli má řidičský průkaz. Sáhnul do pravé zadní kapsy
a já viděl, že má pod levou rukou něco, co připomíná zbraň.
Chytil jsem ho v tom místě za bundu
a zároveň jsem vytáhnul pistoli.
Namířil jsem mu ji na hlavu.
Řekl mi: „Já ji mám nabitou.“
Přitlačil jsem mu hlaveň do zátylku a prohlásil jsem: „To já taky.“
Prošacoval jsem ho a spoutal. Vzal jsem mu řidičák a zavolal dispečink.
Ověřoval jsem si, jestli není Tim McViegh hledaný.
Auto kradené nebylo a po něm jsme taky nepátrali.
V rejstříku záznam neměl, ale pohyboval se s nabitou zbraní,
tak jsem se ho rozhodl vzít do vazby.
VĚZNICE NOBLE COUNTY PERRY, OKLAHOMA
Ten den si pamatuju.
Nemohla jsem se odlepit od televize.
A pak mi tam Charlie přivedl chlapa, kterých nám tam projdou desítky.
Obvinil ho z přestupku.
Standardně zadržené za dopravní a jiné přestupky držíme přes noc
a druhý den ráno je propouštíme.
Odebrala jsem mu otisky prstů.
Nepotil se.
Ani dlaně neměl upocené.
Byl klidný a sledoval televizi s náma.
Probíral jsem s Marshou Moritz dění v televizi.
McVeigh k ní párkrát vzhlédnul, ale nijak nekomentoval, co vidí.
Pak jsem ho nafotila.
Pracovníci se musí plazit troskami budovy...
Sledoval jsem obraz a snažil se poslouchat.
...mluví s oběťmi...
Výsledek jsem viděl poprvé až v televizi.
Tělo mě neposlouchalo.
Nemohla jsem se hnout.
Nic moc jsem necítila.
Bylo tam horko a tma.
Nic jsem neviděla.
Každý nádech pálil.
Myslela jsem, že jsem umřela.
A pak jsem v dálce uslyšela sirénu.
Došlo mi, že jsem pohřbená zaživa.
Křičela jsem o pomoc, ale nic jsem neslyšela.
Bylo to příšerné.
Hrozný pocit.
Byla jsem...
Byla jsem na to sama.
Veškerá komunikace byla přerušená.
Telefony nefungovaly.
Zřídili jsme velitelské stanoviště.
A zprávy jsem si s ostatními orgány
musel předávat pomocí poslů.
Potřebovali jsme co nejrychleji zjistit, co vybuchlo.
Příčin exploze mohlo být několik.
Mohlo prý dojít k výbuchu plynu.
Ale nic není jisté.
Hasiči prověřují, zda nešlo o výbuch plynu.
Pokud to nezpůsobil únik plynu nebo něco podobného,
pokud sem někdo nastražil bombu, musel to mít promyšlené.
Odborníci na výbušniny říkali,
že přímo před budovou je obří kráter.
Což by naznačovalo,
že se tam mohl nacházet zdroj výbuchu.
A exploze byla nasměrovaná k budově.
Na základě těchto informací jsme pojali podezření,
že šlo o bombu.
Podobný útok jsme ve Spojených státech ještě neměli.
A čelili jsme případu,
který bude vyžadovat nejrozsáhlejší vyšetřování v dějinách FBI.
Z cesty!
Vyšetřovatelé už mají jasno.
Katastrofický výbuch federální budovy...
Počet zraněných a pohřešovaných neznáme.
Neznámý je i pachatel. Nikdo se k útoku nepřihlásil.
...zodpovědný za útok v Oklahomě.
- Jak informoval Bill Neely... - Nemáme žádné zprávy...
- ...Los Angeles... - ...možných podezřelých...
...budova trestního soudu...
Bombový útok v Oklahoma City vyvolal rozruch po celém světě.
Nikdo z nás neměl s ničím podobným zkušenosti.
Sledoval to celý svět.
A dokonce ještě předtím, než to FBI označila za teroristický útok,
se lidé snažili vypátrat,
kdo by to mohl mít na svědomí.
Od samého začátku nám chodily naprosto šílené tipy.
Viděl jsem tři muže,
jak si nakoupili plný pick-up dusičnanu amonného.
Stopnul si taxi. Buď zelený...
V botách měl nože.
Měli lopaty a motyky...
- Černé vlnité vlasy... - Vypadal, že...
Vousatí Arabové tmavší pleti.
Měřil mezi 167 a 170 cm.
Podle mě tam tu bombu dali oni.
FBI vydala oznámení,
že pátrají po hnědém SUV s dvěma muži z Blízkého východu.
Dva podezřelí jsou z Blízkého východu.
Jedná se o vousaté muže mezi 20 a 25 a 35 a 38 lety.
Všechny nás zajímalo, jestli jsou napojení na Blízký východ.
Zdroj z vládních kruhů CBS News prozradil,
že útok nesl všechny znaky blízkovýchodních teroristů.
Dle neoficiálních zpráv FBI vyšetřuje napojení pachatelů na Blízký východ.
Muslimka s dítětem.
Ve spěchu tu proběhla s dcerou.
Byly vyoblíkaný. Přišlo mi to divný.
Chodila tam spousta lidí z Blízkýho východu.
Jak vypadali?
Vypadali... Mně s prominutím přijdou všichni stejný.
Může někdo zjistit, jestli není druhý výročí incidentu ve Waco?
- Na den. - Výbuch byl ve stejný den?
- Proto je to 19. - Jako to ve Waco.
- Ježíši. - V roce 1993.
Jeden z reportérů poukázal na to, že je 19. dubna.
Přišel s teorií, že by se mohlo jednat o domácí terorismus.
Asi je ještě příliš brzy na to vyloučit teorii,
že se mohlo jednat o jakousi odplatu za dva roky starý incident ve Waco.
1993 DAVIDIÁNSKÉ STŘEDISKO, WACO, TEXAS
V roce 1993 provedla policie razii v sídle Davidiánů,
které vedl muž jménem David Koresh.
Ten ve Waco shromažďoval obří arzenál nelegálně držených zbraní.
Tísňová linka, jak vám mohu pomoct?
Kolem domu je 75 mužů a střílí po nás.
Jsou tu děti a ženy. Odvolejte je!
Skončilo to přestřelkou a 51denním obléháním, které ukončila FBI.
Jedním z vedoucích agentů byl Bob Ricks,
který velel zásahu během obléhání Davidiánů.
Řešili jsme, jestli vyjdou ven.
Neustále opakovali, že čekají na znamení od Boha.
Od začátku jsme věděli,
že situaci ve Waco bude velmi těžké vyřešit.
19. dubna se pokusili vypudit Davidiány slzným plynem.
Vypukl požár, který zabil 76 lidí včetně 22 dětí.
Zásah ve Waco byl nejčernějším dnem v moderní historii FBI.
Byla to voda na mlýn všem lidem,
kteří měli obavy z toho, jak naše vláda nakládá se zbraněmi.
A teď tu máme strach o ženy a děti.
Proč tam vůbec chodili?
Kvůli pitomé zbrani,
kterou mají právo vlastnit.
Po celé zemi probíhaly protestní demonstrace.
Výbor 1776 protestoval u Lincolnova památníku ve Washingtonu.
Pokud schválíte nelegální a nespravedlivé zákony o zbraních,
které nám zakážou vlastnit a nosit u sebe zbraně, Bůh vám pomáhej.
Lidé zakládali milice.
Zločinci jsou lidi z ATF, ne já. Já jsem vzorný občan.
Já nezabil přes 80 lidí ve Waco.
Extrémně pravicové skupiny se dožadovaly odvety.
Lidé se chystali činy vlády pomstít.
Před bombovým útokem v Oklahoma City
jsem se sešel se státní návladní,
která nás tu navštívila.
Říkal jsem jí: „Asi nechápete, že Waco je tu pořád ještě velká věc.“
A ona odpověděla, že podle ní už na to lidi zapomněli.
Dostali jsme nařízeno
už o incidentu ve Waco nemluvit.
Když jsem viděla záběry z místa činu,
okamžitě mi došlo, že musí jít o Waco.
Úplně to mnou otřáslo.
Musela jsem zastavit auto a vyzvracet se do příkopu.
Asistent mi řekl: „Bobe, dneska je 19. dubna.“
Úplně mě polil studený pot.
Krátce po útoku jsem byl přesvědčený,
že to s největší pravděpodobností souvisí s událostmi ve Waco.
Tisíce lidí v této zemi
považují teroristický útok...
Podle nich to byl teroristický útok.
...obléhání ve Waco a následný požár
za první výstřel a zatroubení k útoku.
Vedou válku s vládou a podle nich byl tohle první výstřel.
Panovala reálná obava,
že tohle byla teprve první salva a čeká nás něco mnohem horšího.
Ráno jsem zapnul televizi a uviděl oblak kouře.
Pracoval jsem jako agent FBI v pobočce v Oklahoma City.
V budově A. P. Murraha sídlila řada různých agentur.
Znal jsem tam každého.
Když jsem to viděl, sednul jsem do auta,
zapnul majáček a houkačky
a vyrazil jsem do centra. Jel jsem jak o závod.
Všude blikaly majáky, z aut se linul černý dým.
Pak jsem zahnul za roh a uviděl federální budovu.
Viděl jsem ji,
ale můj mozek to nedokázal zpracovat.
Vyrazil jsem zjistit, jestli v budově nezůstali nějací přeživší.
Je poměrně obvyklé,
že útočník chystající se odpálit výbušninu
má na místě záložní zařízení,
kterým cílí na záchranné složky.
Na místě už byli lidé pátrající po případné druhé bombě.
Hledali jsme důkazy
a případné další výbušniny.
Cokoli, co by mohlo lidem ublížit.
Budova měla devět pater.
Každé patro tvořil takhle tlustý beton
a uprostřed byla výztuž.
Patra se zřítila jedno na druhé.
První šlo vrchní patro a postupně bralo všechna další pod sebou.
A nakonec skončila naplácnutá všechna na sobě.
Nejdřív jsme hledali raněné.
Dorazili doktoři
a prováděli amputace přímo na místě.
Když chirurg prolézal dovnitř dírou, aby provedl amputaci,
podal mi peněženku se slovy, ať ji dám jeho ženě, když to spadne.
V budově se nedalo moc pohybovat.
Netušili jsme, jestli se náhodou nezřítí celá.
Přiběhla dovnitř zdravotnice. Chtěla pomáhat.
Na hlavu jí spadnul kus betonu.
Byla na místě mrtvá.
Jsou tady těla. Máme tu muže...
Slyšela jsem mužské hlasy.
Začala jsem křičet a on zařval:
„Tahle žije. Potřebujeme posily.“
Řekl mi: „Nevidíme vás.
Najdeme vás po hlasu, tak se ozývejte.“
Máme dalšího!
Super.
Zkontroluj to.
Slyšel jsem, že se blíží. Pravá ruka mi trčela ven z hromady suti.
Přišlo mi, že se mi někdo o tu ruku otřel.
Řekla jsem: „Asi jste se dotkl mojí ruky.“
Zeptal se, jakou barvu má moje tričko.
Odpověděla jsem, že nevím. „Přemýšlejte. Jakou má barvu?“
Tak říkám: „Zelenou.“
A v tu chvíli jsem ucítila, jak mě chytil za ruku.
Pomyslela jsem si: „Sláva. Budu venku jedna dvě.“
Chystají se mě vytáhnout.
10:28 1 HODINA A 26 MINUT PO BOMBOVÉM ÚTOKU
Obcházel jsem budovu a zvednul jsem hlavu
k samotnému vršku hromady sutin.
Uviděl jsem na něm bednu raket LAWS.
Tyhle střely se odpalují raketometem.
Vyjde velký projektil,
který po zásahu vybuchne.
Používají se na tanky.
Zničehonic jsem dostal zprávu,
že v Murrahově budově našli další bombu.
Stalo se to tady. Mám tam mámu.
Je tu bomba!
Bomba! Všichni pryč.
Ustupte, je tu bomba!
Další bomba? Panebože!
Zastav.
Všechny evakuujte.
Vykliďte východní stranu federální budovy.
Máme tam pohotovost.
Slyšela jsem rozruch.
Sutiny se začaly třást.
Podle zvuků jsem poznala, že nade mnou běhají lidi.
- Co se děje? - Našli další bombu.
Všem včetně vedení nařídili, aby odešli.
Všichni vzali nohy na ramena a vyběhli ven.
Já odmítl odejít.
Polda mi mířil na nohu a tvrdil, že mě střelí, když nepůjdu.
„Mám tu pacienty.“
A on na to: „Jestli nepůjdeš, střelím tě do nohy.“
Tak jsem šel.
Panují obavy ze sekundárního výbuchu.
Proto centrum Oklahoma City evakuují.
Z místa činu prchají i lékaři.
Ti muži začali opakovat, že našli další bombu.
A mně došlo, co se děje.
Řekla jsem jim svoje jméno, aby mohli mé rodině říct, že je mám ráda.
Nechali mě tam pohřbenou zaživa.
Začal jsem přemýšlet o svém životě a...
O vztazích a...
že jsem měla něco dokázat, pomáhat lidem...
Že jsem se nestala matkou.
A najednou
mi došlo,
že jsem nežila podle sebe.
Tváří v tvář jisté smrti jsem si uvědomila,
že takhle žít nechci.
Že to musím změnit. Ale už bylo pozdě.
Lidi, musíte jít dál. Vraťte se! Ještě dál.
- Pohyb, idiote! - Musíte ještě dál.
Já a jeden voják jsme vylezli nahoru po žebříku.
Musel jsem tu bednu snést z osmi pater sutin.
Slézal jsem po žebříku, jak rychle to šlo, aby nevybuchla.
Vylezl jsem tam a z přední strany bylo poznat,
že je raketa funkční.
Obvázali jsme tu bednu provazem
a snášeli jsme ji dolů.
Povedlo se.
Dali jsme ji do auta.
Odvezli ji na místní střelnici, kde ji odpálili.
Nebyla to pravá raketa.
Byl to padělek, který celníci chtěli použít při razii.
Bylo to velice frustrující,
protože nás to donutilo přerušit záchranné práce.
Pak jsem mohl pustit lidi zpátky.
Dále také víme, že agenti ATF potvrdili,
že nalezená raketa, kvůli které museli lidé z místa činu pryč,
byla cvičné zařízení nalezené v úřadu ATF.
Ten měl zde v Oklahoma City ve federální budově pobočku.
Uvnitř jsou pořád ještě lidé.
V tuhle chvíli není jisté, zda je někdo z nich naživu.
Běžel jsem po ulici k hasičskému vozu.
Uviděl jsem naštvaného zvláštního agenta Matta Lotspeicha.
Ptal jsem se, co se děje.
Řekl, že tam nechal přeživší.
Oba jsme se na ten dům otočili.
A rozběhli se k němu.
Tak kde je?
Vzduch byl plný hustého prachu.
Bylo cítit, že se budova stále ještě chvěje.
Přemýšlel jsem:
„Kéž bych mohl ještě jednou říct dětem, že je mám rád.“
Protože v tu chvíli...
jsem se bál, že už odsud nevyjdu.
Došli jsme na místo, kde byla Amy pohřbená pod sutinami.
Takhle tam ležela betonová deska.
A tady pod ní byla Amy.
Pod tunami suti.
Uslyšela jsem muže a jeden z nich mě chytil za ruku.
Mám ji.
Dokázala někoho chytit za ruku a on se ji snažil dostat ven.
Položil její ruku Mattovi na botu, tak se jí držela.
Tentokrát je nepustím.
Matt a hasiči mi začali podávat suť,
abych ji posílal dál policistům.
Pak jsme ji uviděli.
Nechápali jsme, jak to dokázala přežít.
Byla jsem zaseklá. A jak se mě snažili vyprostit,
řekli mi, že pořád sedím na židli.
Akorát vzhůru nohama pod třímetrovou vrstvou suti.
A zničehonic mi oznámili, že napočítají do tří. A bude to bolet.
Napočítali do tří a zatáhli. A vyprostili mě zpod sutin.
Bolelo mě celé tělo.
Cítila jsem každý nerv, ale...
nevnímala jsem to.
Vyvezli mě ven zadním vchodem.
Nevěřila jsem vlastním očím.
Netušila jsem, jak moc jsem zraněná.
Nevěděla jsem, co moji kamarádi. Ale nikdy nezapomenu...
jak jsem se podívala na nebe a nadechla čerstvého vzduchu.
Slíbila jsem Bohu, že takhle už žít nebudu.
11:30 2 HODINY A 28 MINUT PO ÚTOKU
V centru Oklahoma City stále panuje strach.
Úřady se snaží zjistit, kdo má útok na svědomí
a jestli po něm nezbyly stopy.
Vyšetřovat bombové útoky je neskutečně náročné.
Všechny důkazy jsou zničené.
Museli jsme prohledat oblast zhruba deseti bloků
a posbírat i sebemenší důkazy.
Ptali se mě, koho bych chtěl k ruce.
Říkal jsem si, že Danny Coulson by mohl pomoct.
Byl šéfem záchranného týmu rukojmích.
Po příjezdu jsem šel rovnou za Ricksem na velitelské stanoviště.
Nabídnul, ať si vezmu na starost sběr důkazů.
A on že povede vyšetřování.
Poslali jsme tam tým a začali prohledávat místo činu.
Na místě pracovaly stovky lidí,
takže vyšetřování mohlo probíhat systematicky.
Policisté jsou přesvědčení, že šlo o bombu. Nejspíš v autě.
Ale důkazy chybí.
Forenzní oddělení ještě nedošlo k závěru.
Prověřili jsme spoustu věcí.
Zásadní ale bylo určení vozidla.
První klíčový důkaz
jsme našli blok od federální budovy
před bytovým komplexem zvaným Regency Towers.
Venku stál muž.
Prý slyšel zvuk připomínající vrtulník
a zničehonic narazila do auta zadní náprava.
FBI za mnou přišla, protože jsem 16 let řešil krádeže aut.
Když jsem viděl tu nápravu tak daleko od budovy,
okamžitě mi bylo jasné, že musela být od vozu, který vyletěl do vzduchu.
Výbuch byl tak silný,
až odlítla zadní náprava vozu,
kterým pachatel dovezl bombu na místo činu.
Viděl jsem jen poslední číslo.
Pomocí chemie a drátěného kartáče jsem ji vyčistil až na kov.
A díky tomu jsem zjistil číslo.
Neskutečně nám to pomohlo.
Zavolal jsem na registr kradených aut.
Požádal jsem je, aby mi podle těch čísel sdělili kompletní VIN.
Řekla mi, že je to dodávka z půjčovny.
Tu dodávku si někdo dva dny předtím vypůjčil
z Elliottovy dílny v kansaském Junction City.
V den útoku jsem byl sám v kanceláři v kansaské Salině.
Štvalo mě, že budu jen koukat na televizi.
Že se nebudu moct nijak zapojit.
Ale ve tři odpoledne mi zazvonil telefon.
Řekli mi, že pachatel si půjčil vůz v Junction City.
Měl jsem tam jet pro formulář, abych jim ho mohl poslat do laboratoře.
Když jsem procházel smlouvu k pronájmu
v Elliottově dílně,
všimnul jsem si, že se klient podepsal jako Robert Kling.
Začali jsme vyslýchat pracovníky dílny.
Došlo mi, že můžeme zkusit sestavit portrét.
Zavolali mi z kanceláře,
že mi letadlem posílají kreslíře.
Že tam ráno bude.
16:30 7 HODIN A 28 MINUT PO BOMBOVÉM ÚTOKU
Prezident Clinton vyhlásil federální stav nouze.
Dlouho se řešilo,
jestli zveřejníme informaci o vypůjčené dodávce Ryder.
Nakonec bylo rozhodnuto, že bychom museli prověřit tisíce stop.
Tak jsme si to nechali pro sebe.
V tuto chvíli nepracujeme s žádnou teorií,
kdo by mohl mít tento konkrétní útok na svědomí.
Obdrželi jsme stovky, ne-li tisíce vodítek
od lidí, kteří nám volají, a od očitých svědků.
Všechna tato vodítka prověřujeme.
Ale v tuto chvíli nemůžeme spekulovat, kdo je za útok zodpovědný.
Chtěl jsem americkou veřejnost ujistit, že to vyřešíme.
SETKÁNÍ RODIN OBĚTÍ
Šla jsem do kostela.
Udělali z něj místo setkávání, kde jsme měli čekat.
Byly tam všechny rodiny.
Každý tam někoho měl.
Pamatuju si, že přišel Tony.
A...
vzpomínám si jen na to, jak se tvářil.
Nebyli jsme schopní nic říct.
Jen jsme se objali.
Po setmění jsem měla za úkol promluvit se všemi rodiči,
kteří nevěděli, jak na tom jejich děti jsou.
Spojíme se s Robin Marsh.
Je s příbuznými obětí,
kteří jako ostatní čekají na nové informace. Robin?
Ano. Je tu se mnou rodina Cooperových.
Máme tu fotku malého Antonia.
Je mu šest měsíců.
Všichni se za něj teď modlíme.
Slyšeli jsme, že se podařilo najít dítě.
Ještě nebylo identifikováno, ale mohl by to být malý Cooper.
Paní Cooperová, vy pracujete v centru.
Vodíte Antonia do školky každý den?
Ano, každý den ho dovezu a...
Ještě za ním chodím přes oběd, ale dneska jsem nešla.
První noc se hrozně ochladilo.
Teplota klesla.
Začalo pršet a já prosila Boha, aby nenechával moje dítě
v té budově o hladu a zimě.
A v bolestech.
Nejhorší noc v mém životě.
To poslední, co jsme ještě potřebovali. Začalo pršet.
Jak můžete vidět za mnou, je to děsivý pohled.
Záchranné práce pokračují i večer.
Stále doufají, že najdou přeživší.
Jedna žena, která celý den pomáhala vytahovat oběti z trosek,
pronesla, že počet mrtvých se nejspíš vyšplhá do stovek.
20. DUBNA 1995 1 DEN PO BOMBOVÉM ÚTOKU
Oklahoma byla dnes svědkem příběhu i se šťastným koncem.
Amy Petty strávila uvězněná v troskách Murrahovy budovy pět hodin,
než byla vyproštěna.
Byla převezena do Presbyteriánské nemocnice.
Jak se cítíte?
Všechno mě bolí, ale mám štěstí, že žiju.
Jak na tom podle doktorů jste?
Prý budu mít bolesti. A taky mám velkou ránu na noze.
Ale bude to dobrý.
Telefon zvonil bez přestání.
Volali mi příbuzní kolegů
a ptali se, jestli jsem neviděla
lidi, co se mnou pracovali. Co měli ten den na sobě?
Ale já si nic nepamatovala.
Doufám, že je najdou.
Snad to přežili.
19. dubna byl hrozný den.
A 20. dubna přišla chvíle, kdy se všichni
spojili.
Lidi tam nosili jídlo a další věci.
Jak vidíte na ceduli. Lidé čekají ve frontě, aby pomohli.
Nemusíme se shodnout, ale aspoň jsme spojili síly,
abychom pomohli.
Bylo vidět, že odpovědí na jediný čin
šílenství a teroru
byly stovky a tisíce
dobrých skutků.
Lidé se snažili pomáhat a vylepšit situaci.
Kousek od budovy zřídili nákupní centrum.
Kdo neměl boty, dostal je.
Měli dost jídla pro hladové. A nic za to nechtěli.
Obyvatelé Oklahomy byli neuvěřitelní.
Díky tomu všichni vydrželi.
DÍKY ZA POMOC! BŮH VÁM ŽEHNEJ!
Dorazil kreslíř
a začal zpovídat tři svědky z Elliottovy dílny.
Zaskočilo ho, že první svědek
popisoval pachatele jako vojáka.
Ne muže z Blízkého východu.
Bylo sedm ráno.
Měli jsme dva portréty.
Neznámý jedna a neznámý dvě.
Měl jsem k dispozici týmy agentů, kteří obráželi celé město.
Zjišťovali, jestli ty dva někdo neviděl.
Neviděli jste dodávku Ryderu...
Postavili jsme zátarasy.
Vyslýchali jsme každého, kdo tu dodávku mohl vidět.
Ptali jsme se, jestli si nevšimli něčeho podezřelého.
Ráno jsem zavolala na soud.
Chtěla jsem Timothymu McVeighovi domluvit stání.
Řekli, že dneska to nestihnou, protože mají moc práce. Tak nic.
Nechali jsme si ho tam ještě den.
Dobrý den. Provádíme vyšetřování bombového útoku na Oklahoma City.
Agenti obcházeli s portréty restaurace,
prodejny autodílů a hotely.
Agenti FBI chodili od dveří ke dveřím
a ptali se lidí, jestli ty dva muže neviděli.
Za čtyři hodiny obešli spoustu obchodů.
Měli jsme štěstí,
že jeden z týmů zašel do hotelu Dreamland a promluvil si s majitelkou, Lee McGowan.
Ptali se jí, jestli u ní nebyl někdo s dodávkou Ryderu.
Odpověděla, že ano.
Tak jsme jí ukázali policejní portrét pachatele z Elliottovy dílny
a ona prohlásila, že se dost podobá člověku,
který tam s tou dodávkou přijel.
Na tom portrétu je pan McVeigh.
Podívali se na mě: „McVeigh?“ Jako bych lhala.
Ale já nelžu. Zapsal se jako McVeigh.
To jméno jsme slyšeli poprvé.
Ptal jsem se, jestli někdo prověří offline databázi NCIC.
NCIC je databáze všech zatčených v zemi.
V roce 1995 existovaly počítačové kazety, kde byl zanesen každý,
koho zastavili.
Zjistili jste z nich, kde a kdy k tomu došlo.
Ale když jste potřebovali tato offline data,
museli jste zadat do počítače konkrétní jméno.
Pak vložíte kazetu a on ji prohledá.
Vytáhnete ji, vložíte další a tak dál.
Trvalo to věky.
A zároveň jsme prověřovali telefonní záznamy.
Jestli někdo nevolal z pokoje 25 v motelu Dreamland,
kde byl McVeigh ubytovaný.
V sobotu večer zavolal do místní restaurace
a objednal si jídlo na jméno Robert Kling.
Věděli jsme, že na jméno Robert Kling si vypůjčil dodávku.
A teď jsme měli důkaz, že Timothy McVeigh je Robert Kling,
nebo je to jeho komplic.
Podařilo se nám identifikovat aspoň jednoho z pachatelů.
16:08 31 HODIN PO BOMBOVÉM ÚTOKU
Vyšetřovatelé identifikovali vozidlo,
které bylo použito v souvislosti se včerejším útokem
na federální budovu v Oklahoma City.
Dalším vyšetřováním odhalili,
že s tímto vozidlem jsou spojováni dva běloši.
Právě probíhá příprava policejních portrétů.
Pokud k nim máte nějaké informace,
okamžitě je sdělte nejbližší kanceláři FBI.
Ty portréty mě šokovaly.
Takový dělňasové!
Vypadali, že ukradli kamion s pivem.
Nevypadali jako lidi,
co zvládli vymyslet a naplánovat takový útok.
Představovali jsme si, že to byl někdo cizí.
Mitchi a Jenifer, to jsou zvraty.
Celou dobu se řešilo,
že jsou na vině islámští fundamentalisté.
A najednou se veškerá pozornost obrací zpět na Waco.
Takže to vypadá na domácí terorismus,
ne na mezinárodní.
Najednou vám dojde...
Bože. Udělali jsme si to sami.
21. DUBNA 1995 2 DNY PO BOMBOVÉM ÚTOKU
V Oklahoma City panuje obrovský zármutek, který se s každou hodinou prohlubuje.
Od diváků víme, že jsou lidé naštvaní.
Shrneme si, jaké informace nám včera FBI o pachateli poskytla.
Média zveřejnila, že se jedná o bělocha měřícího 177 cm.
Sranda byla, že jsem v cele poslouchal popis pachatele.
175 až 180 cm.
Jeden z chlapů tam prohlásil:
„Ty seš tu chvilku.“ Ale myslel to ze srandy.
Říkám: „Ty neslyšíš, co říkají?
„To nejsem já. Měřím 185 cm.“ Vtipkovali jsme.
Fakt mi skočili na to, že podle popisu to já být nemůžu.
A přestali mě podezírat.
1 VÝSLEDEK – TIMOTHY JAMES MCVEIGH PODROBNOSTI
Druhý den jsem přišel na stanoviště.
Všichni měli radost. Ptal jsem se, co se děje.
Přišel za mnou Walt Lamar a řekl: „Šéfe, tomu neuvěříte.
Timothyho McVeigha zatkli v Perry v Oklahomě
asi hodinu po bombovém útoku.“
Dopoledne mi zavolali z FBI.
Ptali se, jestli máme McVeigha pořád ve vazbě.
Tak jsem odpověděl,
že ho odvedli do soudní síně.
V tuhle chvíli bude před soudcem.
Stačilo 35, 45 minut a byl by volný.
Byl klíčovou postavou pro naše vyšetřování.
Nařídil jsem Dannymu, aby vyrazil do Perry
a zařídil převoz McVeigha zpátky do Oklahoma City.
Řekl: „Dojeď pro něj.“
Dozvěděli jsme se, že došlo k zatčení.
Že pachatel by měl být v Perry u soudu Noble County.
S kameramanem jsme sedli do auta a vyrazili do Perry.
CBS vydala mimořádnou zprávu. Pravděpodobně došlo k zatčení.
Zkusíme se s nimi spojit.
Dozvěděli jsme se, že v oklahomském Perry byl zatčen muž,
jehož popis odpovídá jednomu z podezřelých
ze včera zveřejněného policejního portrétu.
A současně se zatčením v Perry
jsme se dozvěděli o razii v michiganském Deckeru.
Na vězeňskou kartu
totiž McVeigh napsal svou adresu v Deckeru.
Stejnou adresu v Michiganu
použil Timothy McVeigh i v motelu Dreamland.
Někdo v tom domě bude přímo napojený na ten útok.
Velmi rychle se toho chytla celostátní média.
Úřady našly možného podezřelého ve venkovském domě
a nyní ho obklíčili federální agenti, místní a státní policisté.
Po celé redakci máme televize. Zvedla jsem hlavu
a sledovala živé záběry z farmy v michiganském Deckeru,
kde se schylovalo k razii.
Zjistili jsme, že farma patřila Jamesi Nicholsovi,
který má bratra jménem Terry Nichols. Ten na ní také žije.
Buď je to tenhle dům, nebo ten za.
V něm by měl být Jerry Lynn Nichols nebo jeho bratr James Douglas.
Možná jsou tam oba i s rodinou.
Oba jsou podezřelí z bombového útoku v Oklahoma City.
Jsou napojení na michiganský Decker.
Zjistili jsme, že je spojuje muž
zatčený v oklahomském Perry, Timothy McVeigh.
Ten byl dnes zatčen v oklahomském Perry.
Obklíčili jsme dům. Přenášela to celostátní televize,
takže to bylo extrémně nebezpečné.
Jdou dovnitř. Chystají se vejít do domu.
Asi to vidíte líp než já.
Vypadá to, že jdou do domu.
FBI vtrhla do domu v Deckeru, ale nikoho tam nenašli.
Nyní se podíváme živě do Perry v Oklahomě, kde máme Robin Marsh.
Zatímco jsme vysílali živě,
přijížděli další. Rozhlédla jsem se
a uviděla kolem tisíce lidí.
Do malého oklahomského města se sjela média z celého světa.
Sledujete, jak do věznice Noble County přichází policisté v civilu.
Dovezla je sem oklahomská dálniční hlídka.
McVeigh nám málem uniknul.
Chtěl se odtamtud dostat.
Naštěstí jsme dorazili dřív, než ho pustili.
Kdybychom tehdy Timothyho McVeigha nenašli,
pátrání po něm by bylo pro všechny zúčastněné noční můrou.
Šel jsem po schodech.
Potkal jsem muže v kovbojském klobouku. Zeptal se: „Vy jste z FBI?“
Říkám, že ano.
Pronesl: „Když nebude chtít mluvit, vyveďte ho zadem, my to z něj dostaneme.“
Panovalo tam velké dusno. Dav ho chtěl vidět.
Měli by ho pustit, my mu dáme co proto.
Jestli to udělali, zabijte je.
- Řekni to na kameru. - Zabijte ho.
- Jo, měli by ho zabít.
Podívala jsem se na střechu budovy soudu. Byl tam zásahový tým.
Neustále jsem se modlila, aby ho odtud dostali.
Bál jsem se, že by se ho někdo pokusil unést nebo zabít.
Třeba byl součástí nějaké organizace.
Vést ji já, jako první bych rozkázal, ať ho zabijou. Aby nemohl mluvit.
Čekali jsme celou věčnost. Napětí stoupalo.
McVeigh vypadal úplně jako na portrétu.
Zeptal se: „Víte, proč tu jsme?“
Já na to: „Jo, asi kvůli tomu v Oklahoma City.
Ale už nic neřeknu. Chci právníka.“
Mým úkolem bylo McVeigha chránit.
Příčilo se mi to, ale je to moje práce.
Zeptal jsem se, jestli mi dají neprůstřelnou vestu.
Jestli mě chtějí zastřelit, tak klidně.
Ale nemohl bych dostat vestu? Řekli, že ne.
Tak se ptám: „A co boty?“
Ani boty mi nedali.
Díky.
Moc jsem nerozuměl, protože se všichni překřikovali.
Ale jedno si pamatuju.
Slyšel jsem: „Podívej se sem, ty hajzle. Vrahu dětí.“
A já si řekl: „Takovou radost ti neudělám.“
Pan McVeigh právě odjel
z budovy soudu Noble County v oklahomském Perry.
Byl zadržen za dopravní přestupek a držení zbraně,
ale místní prokurátor ani soudce netušili, o koho se jedná.
Kvůli jiným závazkům jsme se soudcem počkali do dneška.
Ale jak jsme říkali, obvykle bychom ho propustili už včera.
Ale nestalo se. Proč?
Bůh nás ohlídal.
V tu dobu začala FBI shromažďovat důkazy.
Byli v domě Jamese Nicholse a jeho bratra Terryho.
Bratři Nicholsovi vystupovali proti vládě.
Nevěřili v náš vládní systém, v banky.
Měli celé vlády plné zuby.
Dozvěděli jsme se hodně o Terrym Nicholsovi,
který byl McVeighovým nejbližším komplicem.
FBI si záhy ověřila,
že muž jménem Tim McVeigh tam jistou dobu žil.
Terryho Nicholse znal z armády.
Našli jsme starou fotku,
na které byl jak Tery Nichols, tak Tim McVeigh.
V tu chvíli jsem obrátil veškerou pozornost
na nalezení Terryho Nicholse.
Zjistili jsme, že Terry má bývalou ženu jménem Lana Padilla.
Ta nám prozradila, že Terry žije v kansaském Heringtonu.
Herington je jen kousek autem od Junction City, odkud pocházela dodávka.
Terry Nichols začal být podezřelý.
Dorazili jsme k jeho domu.
Měli jsme rozkazy,
abychom nebyli nápadní, ale zároveň nám nesměl utéct.
Agenti tam chvíli čekali.
Najednou Terry Nichols vyšel ven i se ženou a dítětem.
Sedli do auta a vydali se na cestu.
Agenti je sledovali.
Terry Nichols se otočil, projel ulicí, kde bydlel,
a zamířil dolů k heringtonskému úřadu veřejné bezpečnosti.
Asi mu došlo, že ho sledujeme,
tak se jel sám přihlásit na místní policii.
Byl předběžně identifikován jako Terry Nichols z Michiganu.
Přihlásil se místní policii v kansaském Heringtonu.
McVeigh seděl vzadu se mnou v autě. Začal vstávat, ale já ho posadil.
Řekl jsem mu, ať kouká poslouchat, jinak uvidí.
Chovej se slušně, a já budu taky. „Ano, pane.“
Ve vrtulníku jsem ho připoutal k podlaze,
protože jsem nechtěl, aby vyskočil a zabil se.
Chtěli jsme ho mít živého.
Jen jsme nevěděli, s kým máme tu čest.
Byl to jen jeden chlap.
Je součástí většího spiknutí? Nesnaží se ho někdo zabít?
Nic jsme nevěděli. Mluvil jsem s pilotem vysílačkou.
Řekl jsem mu, ať letí nízko, aby po nás nestříleli raketama.
A on na to...
Jen těsně jsme míjeli ploty. Tak nízko jsme letěli.
A McVeigh ani nemrkl.
Seděl tam...
Upřeně hleděl před sebe.
S ledovým klidem.
LETECKÁ ZÁKLADNA TINKER OKLAHOMA CITY
Bob Ricks zařídil, abychom ho přivezli na Tinker.
A jako posilu nám poslal zásahovku FBI.
Zatímco dnes zatkli jednoho Američana, druhého vyslýchají.
Na heringtonské policii vyslýchali Terryho Nicholse deset hodin.
Začali jsme výslech.
Nepůsobil zmateně ani nervózně.
Byl odtažitý a klidný.
Pořád jsme se vraceli k tomu, že jezdili na přehlídky zbraní
a probírali výrobu výbušnin. Byl to nejdelší výslech v mém životě.
Ale dali jsme mu dost zabrat.
Ptal jsem se, jestli to podle něj mohl McVeigh udělat.
A on na to prohlásil:
„Mohl to udělat bez mýho vědomí.“
Ale pak Terry pronesl,
že o výrobě bomby ví stejně jako Tim McVeigh.
Nepřinutili jsme ho říct, že to má na svědomí on nebo oba dva.
Ale jakmile pronesl tyhle dvě věty,
věděl jsem, že ho máme.
Bylo mi jasné,
že když ho postavíme před porotu, shledají ho vinným.
22. DUBNA 1995 3 DNY PO ÚTOKU
Nejprve se podíváme na nejnovější události.
Vyšetřování bombového útoku značně pokročilo.
Až neuvěřitelnou rychlostí.
Jeden muž byl obviněn, další vyslýchají.
A možná se dočkáme dalšího zatčení.
Zatímco se šel Terry přihlásit, agenti mu prohledali dům.
Otázkou bylo, jestli byl sám.
Není součástí nějaké skupiny? Neplánují něco dalšího?
Báli se, že by tam mohl mít natažené dráty,
které by mohly spustit výbuch.
Týmy postupovaly velmi opatrně,
než vůbec s prohlídkou domu začaly.
V domě jsme našli spoustu důkazů.
Pět rolí rozbušky.
Telefonní kartu
a účtenku na 900 kilo dusičnanu amonného.
Po bombovém útoku se toho Nichols pokusil zbavit.
Rozhazoval to hnojivo s dusičnanem amonným po dvoře,
až si sousedi mysleli, že sněží.
Začali jsme proti Terrymu sbírat důkazy. A stejně tak i proti McVeighovi.
V případech, jako je tento, potřebujete svědka.
Zavolal jsem do divize v Buffalu, odkud McVeigh pocházel.
Aby nám poslali jeho otce.
Bylo mi ho líto.
Být to můj syn,
nedal bych to. Musí to být hrůza.
Ptal jsem se, s kým by jeho syn něco takového udělal.
Řekl: „S Terrym Nicholsem a Michaelem Fortierem.“
Bingo.
Michael Fortier, Terry Nichols
a Tim McVeigh sloužili nastejno v armádě.
Byli si podobní jako vejce vejci.
Byli si velmi blízcí, sdíleli protivládní názory.
A on teď žije v Arizoně.
Bob Ricks řekl: „Chceme zatknout Fortiera. Udělej to ty.“
Domluvili jsme se šerifem, že nám ho předvede k výslechu.
Vypadal jako krysa.
Řekli jsme mu, že chceme probrat ten bombový útok.
Pohoršilo ho to.
Nevěřím, že by Tim tu budovu odpálil.
McVeigh žil v Kingmanu s přestávkami celý rok.
Fortier mu pomohl najít si práci.
Nic neřeknu.
Mike Fortier z Kingmanu, kamarád McVeigha.
Jisté zdroje tvrdí, že je klíčovým svědkem.
FBI mu prohledala přívěs.
Agenti a média mu v posledních týdnech obrátili život vzhůru nohama.
Problém byl, že jsme neměli dostatek důkazů
k jeho zatčení.
NICHOLSŮV DŮM HERINGTON, KANSAS
Nejdůležitější důkaz z domu Terryho Nicholse,
který ho spojil s Fortierem, byla telefonní karta.
Musíte zavzpomínat, protože tehdy neměli všichni mobily.
Kupovali jsme si předplacené telefonní karty.
Čas od času bylo potřeba je dobít.
Mysleli, že je díky té kartě nevystopujeme.
Ale posloužila nám jako mapa.
Ta telefonní karta byla klíčovým důkazem,
díky kterému se FBI povedlo celý případ rozklíčovat.
Zavedla je na místa, která by jinak neodhalili.
Díky ní jsme měli přehled o tom,
kde se pohybovali,
když nakupovali součástky k výrobě bomby.
Taky jsme díky ní zjistili,
že místo rozsáhlého spiknutí,
jak jsme původně odhadovali,
šlo jen o skupinu několika lidí.
Už nám jen chyběly důkazy, abychom je mohli usvědčit.
Když máte svědka, který vám vše popíše, máte vyhráno.
Zvlášť když se vám podaří podložit jeho výpověď důkazy.
Dost jsme se kvůli tomu hádali, ale nakonec jsme se shodli,
že občas je potřeba uzavřít dohodu s ďáblem.
Říkal mi: „Vy to nechápete. Jsme ve válce.“
Já na to: „Ale ne. Jinak bys byl mrtvej.“
Ptal se: „To kvůli ústavě?“ Tak říkám, že jo.
„Zatkneme tě, jak to stojí v ústavě.
A pak tě na jejím základě odsoudíme.
A jednoho dne tě připoutáme na lůžko, píchneme ti jehlu do ruky
a přesně podle ústavy tě popravíme.“
Všem se dohoda s Michaelem Fortierem příčila.
Ale nebylo zbytí.
Prozradil nám spoustu informací.
To nám pomohlo úplně nejvíc.
Vyprávěl, jak byl s McVeighem v kuchyni.
A on mu povídal, jak se chystá sestrojit bombu.
Pomocí dvou plechovek nám ukázal, jak se McVeigh snažil výbuch nasměrovat.
Poté, co si Nichols a McVeigh obstarali součástky na výrobu bomby,
ukázali je Fortierovi.
Timothy McVeigh ho přemluvil, aby s ním jel do Oklahoma City.
Ukázal mu, kde se chystá tu bombu odpálit.
Po tomhle Fortierovi došlo, že to vážně chtějí udělat.
Moc dobře věděl, co McVeigh chystá.
Stačilo anonymně zavolat, a mohl to celé zastavit.
Byl obviněn, že o útoku věděl předem.
Bude svědčit proti McVeighovi a Nicholsovi v naději,
že dostane mírnější trest.
FEDERÁLNÍ BUDOVA ALFREDA P. MURRAHA
Všichni jsme to nesli těžce, když nám došlo,
že uvnitř mohou být ještě tři děti.
Teď se zaměřujeme na místo, kde by se mohly nacházet.
Pamatuju, jak oznámili,
že se dostali do míst, kde ležela těla těch dětí.
Měli jsme obrovskou radost, že ho konečně našli.
Naživu nebyl, ale našli ho.
Prostě jsme jenom doufali,
že ho tam najdou v jednom kuse.
A pak jsem v noci
jela k vězení, kde byl zavřený.
Jen jsem tam seděla
v naprosté tmě.
A přemýšlela, jak se dostat dovnitř, abych mu mohla ublížit.
Zatčení Tima McVeigha bylo úspěšné díky kombinaci
schopností, štěstí a načasování ze strany vlády,
kterou on sám obviňuje z neschopnosti.
Vyvstala řada otázek.
Všechny by zajímalo, jestli je skutečně vinen,
co ho k tomu vedlo?
Všichni chtěli zjistit, co je zač a proč to udělal.
Jeden novinář z Buffala jménem Lou Michel zjistil informaci,
která zajímala každého novináře sledujícího ten útok.
VĚZNICE US SUPERMAX FLORENCE, COLORADO
Když byl ve vězení,
nahráli jsme s Danem Herbeckem asi 60 hodin jeho výslechů.
A z větší části
nikdo ještě neslyšel, jak hluboké to byly rozhovory.
Říkalo se, že jde o armádního veterána z první války v Zálivu,
že má rád zbraně, ale pro všechny byl záhadou.
Tak jsme začali jeho dětstvím.
Byl jsem skrček a nikdo mě nechtěl do týmu.
Hluboké stopy v něm zanechala šikana.
Byl malý a hubený, tak si na něj dovolovali.
Říkali mi „Nudle McVeigh“, protože jsem byl hubenej.
„Nudle“, „Kuřecí nudlová polívka“, „Chicken McNuggets“, „McVeigh McNuggets“.
Nikdy jsem neměl moc kamarádů.
Nepodařilo se nám zjistit, jestli měl vůbec kdy vztah se ženou.
Seděl by na něj popis školního střelce.
Sbíral komiksy.
Nakonec celou tu sbírku prodal,
aby si mohl koupit zbraně, protože mu dodávaly pocit bezpečí.
Zbraně ho fascinovaly už odmalička.
Existuje fotka, na které McVeigh visí na stromě
a přes rameno má pouzdro s pistolí.
Snažil se být macho, proto vstoupil do armády.
Jako vrchní velitel
vám mohu oznámit, že agrese byla poražena.
Válka skončila.
Vrátil se z první války v Zálivu.
Obdržel bronzovou hvězdu.
Zabil několik Iráčanů.
Ale i v armádě byl outsider.
Armáda vás připraví o svobodu.
Teprve pak vám dojde, co jste měli.
Nemohl jsem ovlivnit, k čemu mě vláda zneužila.
Po první válce v Zálivu byl ztracený.
Toulal se zemí,
přejížděl z Deckeru v Michiganu, kde byl s Nicholsovými,
do arizonského Kingmanu za Michaelem Fortierem.
Když jsem odešel z armády,
začal jsem se zabývat otázkou základních práv.
Hlavně práva na držení zbraní, vlastnických práv a tak.
McVeigh se toulal a obrážel veletrhy zbraní.
A u toho bez ustání v rádiu poslouchal pravicové moderátory,
kteří šíří konspirační teorie a chrlí protivládní rétoriku.
„Nenávidíme vládu. Seberou nám zbraně.“
A na to McVeigh slyšel.
Mrtvý. Přímo do srdce.
Berou nám naše práva.
Jaký práva?
Naše práva na zbraně.
A jeho hněv vůči vládě jen narůstal.
Obrátil pozornost k Turnerovým deníkům, které mu byly vzorem.
Turnerovy deníky je název knihy napsané Williamem Piercem.
Byl to dlouholetý neonacista.
Vypráví příběh bělošského rasistického revolucionáře,
který vedl povstání proti federální vládě.
TATO VÁLKA OVLIVNÍ NAŠI BUDOUCNOST
Pro pravicové extremisty je to bible.
Na obálce je dívka střílející z pistole a muž držící AR-15.
Stojí tam: „ Turnerovy deníky,
co uděláte, až si přijdou pro vaše zbraně?“
Nejvýznamnější myšlenkou Turnerových deníků je to,
že každý by měl přestat být divákem a začít se podílet na dění.
V Turnerových denících najdete hlavní postavu,
která odpálí sídlo FBI pomocí bomby v autě.
Jeho vůz je plný výbušnin s dusičnanem amonným,
který použil i McVeigh.
A pak v roce 1993 došlo k incidentu ve Waco.
Zrovna jsem dorazil.
Někdo mi říkal, že tím spoustu lidí vyděsím.
VEZMOU VÁM ZBRAŇ
Dle odhadů zemřelo při včerejším požáru až 86 lidí
včetně 17 dětí.
Zůstává otázkou, proč se FBI rozhodla zasáhnout tak tvrdě.
Nezapomínejme,
že to celé začalo povolením k prohlídce a skrýší plnou údajně nelegálních zbraní.
Lidi jako McVeigh v tom viděli nevyvratitelný důkaz,
že federálové jdou po lidech jako on.
Najednou našel svůj smysl.
Lidi v Murrahově budově jsem nezabil
pro osobní prospěch.
Dělal jsem to pro vyšší dobro.
Už toho bylo dost. Tuhle válku rozpoutalo Waco.
Snad ji Oklahoma ukončí.
Myslel si, že bude za hrdinu.
Že zburcuje všechny Američany,
aby se obrátili proti vládě, než jim seberou zbraně.
Doufal, že tím bombovým útokem vyvolá revoluci.
Za svoje pocity se nestydím. Jsem člověk.
Jestli najdu nějaké slabiny nebo chyby, dám vám vědět.
Žádné nemám.
Lituju toho?
Ne.
10. SRPNA 1995
Porota se dnes seznámila s obžalobou v soudní síni naproti místu,
kde došlo k nejkrvavějšímu teroristickému útoku na půdě USA.
Obžaloba tvrdí,
že pouze Timothy McVeigh a Terry Nichols útok plánovali a provedli.
Dalším obviněným je Michael Fortier,
který měl o útoku vědět předem.
Ten bude proti McVeighovi a Nicholsovi svědčit v naději,
že dostane mírnější trest.
Řekl nám toho tolik, že ještě před začátkem bylo jasno.
Nemají šanci.
FEDERÁLNÍ SOUD DENVER, COLORADO
Dnes bude vypovídat klíčový svědek obžaloby
svědčící proti Timothymu McVeighovi.
Michael Fortier by měl porotě vylíčit,
jak mu McVeigh dopodrobna popsal, že se chystá vyrobit bombu
a odpálit federální budovu.
Ten soud jsem nesla dost těžce.
Vůbec jsem se ho nechtěla účastnit.
Nechtěla jsem tam jít.
Dělala jsem, jako by ani nebyl.
Za pouhých 11 dní předvolala obžaloba více než 90 svědků,
kteří popsali McVeighův motiv a kde se pohyboval.
McVeigh si chtěl za provedený útok připsat zásluhy.
Těch lidí v Oklahomě, co přišli o blízký,
je mi líto. Ale něco vám řeknu.
Nejsi první máma, co přišla o dítě.
Nejsi první prarodič, co přišel o vnouče.
Ať koukaj držet hubu. Nejste nijak výjimečný.
Seberte se.
Porota shledala obžalovaného Timothyho McVeigha v prvním bodě
spiknutí
vinným.
Když četli rozsudek,
připadala jsem si jako vypuštěná pneumatika.
Byl konec.
Na základě tohoto rozhodnutí porota jednomyslným hlasováním doporučuje,
aby byl uložen následující trest.
Obžalovaný Timothy McVeigh bude odsouzen k smrti.
POROTA: SKONČÍŠ V PEKLE!
Když rozhodli o té popravě, nechtěla jsem, aby umřel.
Chtěla jsem protestovat.
Timothy McVeigh nereagoval,
rozhodnutí poroty o trestu smrti si vyslechl s kamenným výrazem.
Není to správné. Není to fér.
Vyvázne z toho lehko. My s tím musíme žít, on ne.
Iniciativa Oklahoma Standard dělá záslužnou práci.
Známe příběhy stovek lidí, kteří ten den přišli pomoct.
Jen chci pomoct lidem. Obětem i jejich rodinám.
Postavili se za sebe.
Starali se jeden o druhého.
Aby věděl, že na světě trocha dobra zbyla.
Zachránili jeden druhého.
DĚKUJEME OKLAHOMA CITY A DOBROVOLNÍKŮM
Modlili se jeden za druhého.
Modlím se za lidi, co přišli o blízké.
Co asi ta kolektivní reakce znamená?
Lidi potřebují někoho, kdo je obejme, chytí za ruku, o koho se můžou opřít.
Sousedé, přátelé, příbuzní, rodiče.
Jejich děti.
Jsme to my.
POŽEHNEJ DĚTEM
Oklahoma Standard zazářila.
Ukázala, jací lidé v Oklahomě žijí.
Že jim záleží na druhých.
Umím zasáhnout u masových útoků.
Ale nikdo mě nenaučil, jak se s tím vyrovnat psychicky.
Když jsem tam tehdy šel, netušil jsem,
co to se mnou udělá.
Doteď si vyčítám tu holčičku, kterou jsem vyřadil.
Trápím se, že jsem jí nepomohl.
DR. CARL SPENGLER ODEŠEL DO DŮCHODU PO VÍCE NEŽ 20 LETECH NA POHOTOVOSTI.
ŽIJE V TULSE A ŽIVÍ SE PRODEJEM NEMOVITOSTÍ.
Můj druhý syn Carlos Moore Jr. se narodil na narozeniny malého Tonyho.
Dlouho jsem ho hlídala jako oko v hlavě. Několik let.
Ale nic si z toho nedělám.
RENEE MOORE STÁLE ŽIJE V OKLAHOMĚ.
Je to láska mého života.
No jo. Už je mu 22. Ani se mi tomu nechce věřit.
Ale mám ho moc ráda.
Mám neskutečné štěstí, že jsem dostala druhou šanci.
Začala jsem žít naplno
a doufám, že tím uctím životy všech, kteří druhou šanci nedostali.
AMY DOWNS JE ŘEDITELKOU TÉ SAMÉ ÚVĚROVÉ SPOLEČNOSTI.
JE MOTIVAČNÍ ŘEČNICE, TRIATLONISTKA
A MATKA.
MICHAEL FORTIER PŘIZNAL VINU ZA NEUPOZORNĚNÍ ÚŘADŮ NA MCVEIGHŮV PLÁN.
VE VĚZENÍ STRÁVIL PŘES 10 LET.
NYNÍ ŽIJE SPOLU SE SVOU ŽENOU V PROGRAMU NA OCHRANU SVĚDKŮ.
TERRY NICHOLS BYL V OKLAHOMĚ USVĚDČEN Z VRAŽDY 161 OSOB.
VE FEDERÁLNÍ VĚZNICI SUPERMAX V COLORADSKÉM FLORENCE
SI ODPYKÁVÁ 161 DOŽIVOTNÍCH TRESTŮ BEZ MOŽNOSTI PODMÍNĚNÉHO PROPUŠTĚNÍ.
TIMOTHY MCVEIGH BYL 11. ČERVNA 2001 POPRAVEN SMRTICÍ INJEKCÍ.
STOVKY PŘÍBUZNÝCH A PŘÁTEL OBĚTÍ BOMBOVÉHO ÚTOKU
SLEDOVALO JEHO POPRAVU NA KAMEROVÉM PŘENOSU.
19. DUBNA 1995 ZEMŘELO V OKLAHOMA CITY 168 OBĚTÍ VČETNĚ 19 DĚTÍ.
TENTO FILM JE VĚNOVÁN VŠEM, KTEŘÍ BOJOVALI ZA JEJICH ZÁCHRANU,
A VŠEM PŘÁTELŮM A PŘÍBUZNÝM, KTERÝM SE PO NICH STÝSKÁ.
Překlad titulků: Michael Novotný