Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
No niin.
Kaikki miettivät, miksi kuljen täällä videokameran kanssa.
Siinä on Claudine. Hän on perinnässä.
Kuvaan vain työpaikkaani äidilleni.
Tämä on perintäosasto. Täällä ei taida olla ketään.
Minä olen täällä, typerys.
Katsoin äsken eri suuntaan.
Täällä on Pammy. Hän on ihana.
19. HUHTIKUUTA 1995 ALFRED P MURRAH -RAKENNUS
Olin töissä luotto-osuuskunnassa liittovaltion rakennuksessa.
Hei, herra Mog. Amy luottokunnasta.
Olin innoissani, koska minun piti viimeistellä ensimmäinen talokauppani.
Kun menin aamulla töihin, juttelin siitä kaikille ystävilleni.
Siinä on Claudette. - Hei!
Kävin vain kaikkien luona.
En siis tehnyt töitä.
Hei, äiti.
Pidin kovasti työkavereistani. Rakennuksessa oli yhteisöllisyyttä.
Tämä on Mary. - Hei, äiti ja isä.
Koko ystäväporukkani oli työkavereita. He olivat ystäviäni.
Pidin sitä itsestäänselvyytenä.
Rakennuksessa oli virastoja, kuten sosiaaliturva,
asunto- ja kaupunkikehitys, rajoitetut aineet ja salainen palvelu,
sekä päiväkoti.
Tony oli silloin kuuden kuukauden ikäinen.
Työskentelin silloin oikeudenpalvelijana läheisessä oikeustalossa.
Halusin nähdä Tonyn pitkin päivää, ja Murrah-rakennuksen päiväkoti oli lähellä,
joten veimme hänet sinne.
Tänään Oklahoma At Four tarjoilee herkkua:
viemme teidät fantasiamaailmaan, jossa...
Olin 30-vuotias ja olin ollut töissä Channel 9:lla yhdeksän päivää.
Ajoin töihin innoissani, koska minun oli määrä olla kello neljän uutisankkuri.
Olimme myös kehittämässä uutta ohjelmaa, joka alkaisi Channel 9:lla.
Minulla oli vihreä takki ja iso valkoinen paita, ja puin vielä parhaat korunikin.
Halusin näyttää hyvältä.
Muistan, miten innoissani ajoin töihin. Se oli kaunis päivä.
Olin Oklahoman yliopistossa erikoistumassa akuuttilääketieteeseen.
Kun pääsin töistä aamuseitsemältä, minua huimasi ja oksetti.
Halusin vain nukkumaan.
Ystäväni soitti ja pyysi minua aamiaiselle.
En ollut koko aikana lähtenyt töistä aamiaiselle,
mutta sen kerran minä suostuin.
Työkaverini Robin, joka oli 7. kuulla raskaana,
tuli ja istui viereisen työpöydän eteen.
Silloin puhelin soi.
Äkkiä kuulin päässäni kuin valtavaa karjumista.
OKLAHOMA CITYN POMMI-ISKU
Pojat, keskustassa räjähti juuri.
Osaatko kertoa sijainnin? - Broadway ja Fifth.
Liittovaltion rakennuksen koko julkisivu on poissa katolle asti.
Tarvitsemme kaikki liikenevät paloautot ja ambulanssit.
Tämä on kuulkaa paha juttu.
19.4. oli aivan erityinen päivä.
Pidimme golfturnauksen kerätäksemme varoja paralympialaisiin.
Melkein kaikki lainvalvontavirastojen johtajat olivat paikalla.
Olimme juuri lyöneet aloituslyönnit, kun hakulaitteeni piippasi.
Sitten muidenkin virastojen johtajien hakulaitteet alkoivat piipata.
Liittovaltion rakennuksessa oli kuulemma räjähtänyt pommi.
Lähdimme takaisin Oklahoma Cityyn,
mutta emme odottaneet, että tapahtuman mittakaava olisi niin suuri.
Täällä Tammy Payne.
Jos olet keskustassa, kuulit ja tunsit varmaankin tämän:
keskustassa tapahtui jonkinlainen räjähdys.
Tässä suoraa lähetystä Ranger 9:stä.
Jesse on kopterissa 9. Jesse, kerro, mitä ilmasta näkyy.
Liittovaltion rakennuksesta nousee paksua, mustaa savua.
Muiden keskustan rakennusten ikkunoita on hajonnut viiden korttelin matkalta.
Tammy.
Osa rakennuksesta näyttää räjähtäneen taivaan tuuliin.
Kierrämme toiselle puolelle.
Kyse on liittovaltion rakennuksesta.
Onhan mikrofonini auki?
Yritetään pitää se auki, jotta voin puhua Jessen kanssa.
Kopteri kiertää juuri rakennuksen ympäri. Katsokaa tätä näkyä.
Uskomatonta. Rakennuksen kylki on räjähtänyt pois. Jesse?
Noin kolmannes rakennuksesta on poissa.
Kuten näette, paikalla on savua, romua ja tulipaloja.
Tämä on täystuho.
Räjähdyksen syy ei toistaiseksi ole tiedossa.
Olimme aamiaisella,
ja äkkiä räjähdys heitti meidät pois pöydästämme.
Nousin ylös ja kävelin ovelle, ja ulkona satoi paperia.
Paperia satoi kuin lunta, ja roskaa oli kaikkialla.
Se oli surrealistista. Oli ihan hiljaista, ja kaukana soi auton hälytin.
Linnut kyllä lauloivat.
Kadulla etenevä paineaalto rikkoi kaikkien korkeiden talojen ikkunat.
Se murskasi autot lättänäksi.
Lähdin juoksemaan kohti liittovaltion rakennusta.
Kun räjähdys tapahtui, tunsimme sen oikeussalissa.
Katon laatat putoilivat ja ikkunat hajosivat.
Ihmiset huusivat ja käskivät tyhjentää rakennuksen.
Se oli kaaosta.
Kuulin ihmisten kyselevän, mitä tapahtui.
Silloin kuulin poliisin sanovan jollekulle väkijoukossa,
että räjähdys tapahtui Murrah-rakennuksessa.
Mietin, että ei voi olla, ja aloin huutaa.
Kun tulin paikalle, vastapäinen parkkipaikka oli täysin tulen vallassa.
Rakennus oli leikattu kahtia, ja siihen näki sisään.
Sisältä tulleet ihmiset kävelivät kuin zombit, kunnes romahtivat.
He olivat sokissa.
Eräs nuori nainen oli päässyt jalkakäytävälle asti.
Hän tuijotti tyhjyyteen. Menin kysymään, oliko hän kunnossa.
Hän katsoi minua ja vastasi: "En tiedä."
Hän ei tiennyt, mitä oli tapahtunut.
Robin Marsh on paikalla. Kuuletko, Robin? - Kuulen.
Tämä on uskomatonta.
Kaikki sanovat, ettei tällaista uskoisi tapahtuvan Oklahoma Cityssä.
Se oli yhteisöni toimittajana ja ihmisenä.
Siinä minua vedettiin moneen suuntaan.
Miten tekisin työni ja miten surisin ihmisten puolesta?
Olet hoitanut uhreja. Mitä loukkaantuneet sanovat?
He ovat järkyttyneitä.
Lähistöllä oli eräs poliisi, joka oli yksinkertaisesti -
musertunut.
Se sana kuvasi kai meitä kaikkia parhaiten.
Olimme musertuneita.
Isot jutut ovat aina täyttä kaaosta.
Tämä on naurettavaa. En usko tätä.
Aivan aluksi pyrin sulkemaan alueen,
koska yritin suojella rikospaikkaa.
Menkää kauemmas!
Kaikki kadut oli suljettu.
En päässyt paikalle, koska meitä ei päästetty läpi.
Muistan huutaneeni poliisille.
Sanoin: "Minun on päästävä poikani luo.
Hän on päiväkodissa."
Poliisi vastasi, että kaikki lapset viedään sairaalaan.
Täällä yritetään hallita hektistä tilannetta.
Toistaiseksi ei ole tietoa kuolonuhreista.
Kuten sanoin, loukkaantuneita on paljon.
Halusimme tietenkin saada tilanteen haltuun,
mutta tässä tapauksessa kaikkein tärkeintä oli pelastaa henkiä.
Se tapahtui vauhdilla. Yhden uhrin arvioimiseen oli ehkä 15 sekuntia aikaa.
Etsin vain mitä tahansa elonmerkkejä.
Korneaheijasteita, hengitystä, sykettä...
Mitä tahansa, mistä saisimme edes yhden ainoan elonmerkin.
Päätin, ketkä vietiin ensin ja ketkä voisivat odottaa hetken.
Tämä on kriittisiä!
Päätin myös, keitä ei viety lainkaan.
Se oli todellista joukkotriagea.
Osaatko sanoa nimesi?
Kaiken lisäksi mukana oli lapsia.
Osaatko sanoa nimesi?
Näin vain yhden lapsen osoittavan elonmerkkejä,
ja hänen perässään ulos tuotiin vanhempi nainen paareilla.
Molemmat hengittivät agonaalisesti.
Lapsella oli katastrofaalisia vammoja päässään,
joten käskin kääriä hänet ja viedä hänet tilapäiselle ruumishuoneellemme.
Käskin jonkun olla lapsen luona, kunnes hengitys lakkaisi.
Moni suhtautui siihen huonosti ja kirosi minua.
"Et ole saatana tosissasi."
Sanoin: "Häntä ei voi pelastaa, mutta tässä on tämä nainen.
Tuolta tuodaan kaksi lisää. Heitä on aivan liikaa."
Kun käännyin, lapsen äiti oli takanani.
Hän oli aivan hukassa.
Hän ei mennyt lapsensa mukaan, vaan vilkutti vain. Hän vain...
Kun veimme hänet kauemmas, hän vain vilkutti ja käveli pois.
10.20 TUNTI JA 18 MINUUTTIA RÄJÄHDYKSESTÄ
Oklahoma Cityn keskus lähetti keskustaan yksikön toisensa perään.
Tiesimme, että jotain suurta oli tekeillä.
Minä sain radiosta käskyn jäädä alueelleni rutiinipartioon.
Ajoin valtatietä ja tulin vanhan, keltaisen Mercuryn taakse.
Huomasin, ettei auton peräpäässä ollut rekisterikilpeä,
joten käynnistin valot ja sireenin sekä pysäytin auton.
Avasin autoni oven ja huusin: "Kuljettaja, astu ulos autosta."
Kuski ei heti tullut ulos.
Käskin uudelleen kuljettajan ulos autosta.
Silloin kuljettajan ovi avautui.
Kuski oli pitkä, hoikka mies. Tukka oli leikattu kuin armeijassa.
Kysyin häneltä, onko hänellä ajokorttia.
Hän kurottui takataskuunsa,
ja näin vasemman käden alla aseen näköisen pullistuman.
Tartuin hänen takkiinsa pullistuman kohdalta.
Samalla vedin aseeni esiin ja vein piipun miehen päähän.
Hän sanoi: "Minun aseeni on ladattu."
Tökkäsin häntä aseen piipulla takaraivoon ja sanoin:
"Niin on minunkin."
Tutkin ja raudoitin miehen.
Otin ajokortin ja kutsuin keskusta.
Pyysin tarkistamaan, oliko Tim McVeigh etsintäkuulutettu.
Autoa ei ollut ilmoitettu varastetuksi eikä miestä etsitty.
Häneltä ei löytynyt rikosrekisteriä, mutta hänellä oli ladattu ase.
Siksi hänet pidätettiin.
NOBLE COUNTYN VANKILA PERRY, OKLAHOMA
Muistan sen päivän.
Olin liimautunut televisioon.
Sitten Charlie toi vankilaan aivan tavallisen näköisen tyypin -
pikkurikkeen takia.
Tavallisesti lievien rikkomusten takia pidätetyt vapautettiin seuraavana päivänä.
Otin häneltä sormenjäljet.
Hänen kämmenensä eivät hikoilleet.
Hän oli rauhallinen ja katsoi televisiota kanssamme.
Marsha Moritz ja minä puhuimme siitä, mitä televisiosta näimme.
McVeigh oli katsonut televisioon pari kertaa,
mutta ei kommentoinut näkemäänsä mitenkään.
Sen jälkeen kuvasin hänet.
Työläiset joutuvat ryömimään raunioiden läpi yrittäessään...
Katsoin kuvaa ja yritin kuulla äänet.
Siitä televisiosta näin lopputuloksen ensimmäistä kertaa.
Kehoni oli turta, enkä voinut liikkua.
En tuntenut oikeastaan mitään.
Oli kuumaa ja pimeää. En nähnyt mitään.
Hengittäminen poltti minua.
Arvelin olevani kuollut.
Sitten kuulin kaukaa sireenin.
Ymmärsin hautautuneeni elävältä.
Huusin apua, mutta en kuullut mitään.
Se oli maailman kuvottavin -
ja kamalin tunne.
Se oli...
Olin yksin.
Viestintäkanavat olivat pimeinä.
Puhelinjärjestelmät eivät toimineet.
Perustimme komentopaikan,
ja minun piti lähettää viestinviejiä eri lainvalvontaviranomaisille.
Meidän piti selvittää räjähdyksen syy nopeasti.
Räjähdyksen syystä on kuultu monta kantaa.
Se saattoi olla kaasuräjähdys, mutta varmuutta ei ole.
Palokunta selvittää kaasuputken räjähtämisen mahdollisuutta.
Jos se ei ollut kaasuvuoto tai jotakin vastaavaa...
Jos se oli pommi-isku, se oli taitavasti tehty.
Keskustelin pommihenkilöstön kanssa. Rakennuksen edessä oli iso kuoppa.
Sen perusteella itse pommi oli ollut siinä.
Räjähdys oli suuntautunut rakennusta kohti.
Noiden tietojen valossa oletimme, että kyseessä oli tosiaan pommi-isku.
USA:ssa ei ollut ennen räjäytetty sellaista pommia.
Äkkiä käsissäni oli tilanne,
josta tulisi varmaankin FBI:n historian laajin rikostutkimus.
Aja!
Tutkijoille on nyt selvää, että liittovaltion rakennuksen räjähdys...
Uhriluvusta ei ole tarkkaa tietoa -
eikä epäiltyjä tai ilmoittautuneita tekijöitä ole.
...vastuussa Oklahoman pommi-iskusta.
Ei ole tietoa...
Oklahoma Cityn pommi-iskusta tuli heti maailman suurin uutinen.
Se oli erilainen uutinen kuin mitkään aiempamme, koska se oli niin iso.
Jo ennen kuin FBI sanoi tekoa terrori-iskuksi,
ihmiset alkoivat miettiä ja selvitellä, kuka ihme voisi tehdä sellaista.
Erilaisia päättömiä vihjeitä tuli valtavasti jo heti alussa.
Näin kolme miestä, jotka ostivat avolavallisen ammoniumnitraattia.
Hän hyppäsi taksiin, joka oli...
Hänellä oli veitsiä saappaissa. - Heillä oli lapiot ja kuokat...
Mustat hiukset laineilla...
Parrakkaita arabeja... - Noin 170-senttinen.
Tiedän, että he ovat iskun takana.
FBI julkaisi tiedotteen,
jonka mukaan he etsivät ruskeaa katumaasturia ja kahta miestä Lähi-idästä.
Epäillyt ovat kotoisin Lähi-idästä.
20–25-vuotias ja 35–38-vuotias, molemmat parrakkaita.
Äkkiä yritimme kaikki etsiä jonkinlaista yhteyttä Lähi-itään.
Hallituslähde kertoi CBS Newsille,
että isku on selvästi Lähi-idän terroristien tekemä.
Epävirallisesti FBI katsoo iskun liittyvän Lähi-itään.
Musliminainen ja lapsi.
Hän juoksi tyttärensä kanssa ohi todella kovaa vauhtia.
He olivat pukeutuneet oudon hienosti.
Siellä kävi paljon Lähi-idästä tulleita.
Millaisia he olivat?
Valitan, mutta he näyttävät minusta kaikki samalta.
Voisiko joku selvittää, onko tämä Wacon toinen vuosipäivä?
On. - Oliko räjähdys samana päivänä?
Waco tapahtui samana päivänä.
Jessus. - Vuonna 1993.
Eräs toimittajamme huomautti, että päivä oli 19. huhtikuuta -
ja että kyse voisi olla kotimaisesta terrorismista.
Emme voine sulkea pois sitä mahdollisuutta,
että isku oli kosto siitä, mitä Wacossa tapahtui kaksi vuotta aiemmin.
1993 DAAVIDIN OKSAN PÄÄMAJA, WACO, TEXAS
Vuonna 1993 Daavidin oksan tiloihin tehtiin ratsia.
Lahkoa johti mies nimeltä David Koresh,
joka oli keräämässä Wacoon valtavaa, laitonta asearsenaalia.
911, mikä hätänä?
75 miestä piirittää ja ampuu meitä. Täällä on naisia ja lapsia. Lopettakaa!
Tilanne päättyi tulitaisteluun ja FBI:n tekemään 51 päivän piiritykseen.
Bob Ricks oli niitä agentteja,
jotka johtivat tapahtumia Daavidin oksan piirityksessä Wacossa.
Keskitymme kysymään, tulevatko he ulos.
Vastaus on aina: "Odotan merkkiä Jumalalta."
Tiesimme heti, että Wacon tilanne olisi erittäin vaikea ratkaista.
19. HUHTIKUUTA 1993
Huhtikuun 19. päivänä lahkon jäsenet yritettiin savustaa ulos kyynelkaasulla.
Syttyi tulipalo, jossa menehtyi 76 henkeä, 22 heistä lapsia.
Waco oli FBI:n koko nykyhistorian pohjakosketus.
Sen ympärille kerääntyi kaikenlaisia ihmisiä,
jotka olivat huolissaan siitä, mitä hallitus tekisi heidän aseilleen.
Miettikää nyt niitä naisia ja lapsia! Miksi sinne piti edes tunkeutua?
Jonkun aseen takia, joka hänellä oli oikeus omistaa!
Ympäri maata järjestettiin mielenosoituksia,
kuten Committee of 1776 -järjestö teki Lincolnin muistomerkillä.
Jos säädätte laittomia ja epäoikeudenmukaisia aselakeja,
jotka kieltävät oikeutemme omistaa ja kantaa aseita, Jumala teitä auttakoon.
Ihmiset muodostivat puolisotilaallisia ryhmiä.
Viranomaiset tässä ovat rikollisia. Minä noudatan lakia.
Minä en murhannut yli 80 ihmistä Wacossa.
Äärioikeistoryhmittymät puhuivat kostotoimista ja sanoivat,
että kansan piti taistella liittovaltion hallinnon toimia vastaan.
Ennen Oklahoma Cityn pommi-iskua oikeusministeri oli käymässä täällä.
Sanoin: "Ette ehkä ymmärrä tätä, mutta Waco on täällä yhä iso juttu."
Hän vastasi: "En usko, että Waco kiinnostaa ihmisiä enää."
Itse asiassa olimme saaneet käskyn lakata puhumasta Wacosta.
Kun näin räjähdyspäivän kuvat,
ajattelin heti, että tässä täytyi olla kyse Wacosta.
Se oli niin voimakas ajatus,
että minun piti pysäyttää auto ja oksentaa ojaan.
Assistenttini sanoi: "Bob, nyt on 19. huhtikuuta."
Se tuotti minussa kuin tunnemyrskyn,
ja silloin pidin enemmän kuin todennäköisenä,
että pommi-isku liittyisi Wacoon.
Tässä maassa on tuhansia ihmisiä, joiden mielestä terrori...
He siis pitävät tätä terrori-iskuna.
Heistä Waco oli heidän "laukauksensa, joka kuultiin ympäri maailman".
He katsovat olevansa sodassa hallitusta vastaan -
ja pitävät Wacoa avauslaukauksena.
Ilmassa oli todellinen pelko,
että se olisi vain alkua jollekin paljon suuremmalle.
Sinä aamuna avasin television ja näin savupilven.
Olin FBI-agenttina Oklahoma Cityn osastossa.
Räjäytetyssä rakennuksessa toimi lukuisia eri virastoja.
Tunsin sieltä kaikki.
Kun näin rakennuksen, juoksin autoon,
asetin vilkun katolle, käynnistin sireenin ja kiirehdin keskustaan.
Suorastaan lensin.
Kaikkialla oli punaisia valoja, ja autoista nousi savua.
Tulin kulman ympäri ja näin liittovaltion rakennuksen.
Näin sen, mutta aivoni kieltäytyivät uskomasta näkemääni.
Menin sisään katsomaan, olisiko rakennuksessa vielä joku eloonjäänyt.
Ei ole tavatonta, että pommin räjäyttänyt ihminen -
on virittänyt toisenkin räjähteen, jonka kohde ovat pelastajat.
Paikalla etsittiin jo jonkinlaista toissijaista räjähdettä.
Etsimme todisteita, syrjään lentäneitä räjähteitä -
tai mitä tahansa vaarallista.
Rakennuksessa oli yhdeksän kerrosta,
ja jokaisen kerroksen lattia oli näin paksua betonia,
joka oli raudoitettu sisältä.
Kerrokset putosivat toistensa päälle.
Ylin kerros osui seuraavaan ja seuraavaan,
kunnes kerrokset eivät enää päässeet alemmas, ja se kasa piti selvittää.
Ensimmäiseksi etsimme loukkaantuneita.
Paikalle tuli lääkäreitä, jotka amputoivat raajoja rakennuksen sisällä.
Kun kirurgi ryömi onkaloon amputoimaan,
hän jätti lompakkonsa ja sanoi: "Jos aukko romahtaa, viekää tämä vaimolleni."
Rakennuksen sisällä oli hyvin vaikeaa liikkua.
Kukaan ei tiennyt, pysyisikö rakennus pystyssä.
Hoitaja juoksi sisään katsomaan, voisiko hän auttaa.
Betoninkappale putosi hänen päähänsä, ja hän kuoli siihen.
Kuulin miesten ääniä.
Aloin huutaa ja kuulin: "Täällä on yksi elävä. Tarvitsemme apua."
He eivät kuulemma nähneet minua.
"Meidän on seurattava ääntäsi. Jatka puhumista."
Kuulin heidän lähestyvän.
Oikea käteni pisti esiin betonikasan kyljestä.
Arvelin, että joku oli koskettanut kättäni.
Sanoin, että taisitte koskettaa minua.
Mies kysyi paitani väriä.
Vastasin, etten tiedä, ja hän käski miettiä kovasti.
"Vihreä", sanoin.
Heti kun olin sanonut sen, tunsin käden tarttuvan käteeni.
Minä ajattelin, että nyt se tapahtuu. Kohta minut vedetään vapaaksi.
10.28 TUNTI JA 26 MINUUTTIA RÄJÄHDYKSESTÄ
Kävelin rakennuksen ympäri, ja sitten katsoin roskakasan huipulle.
Silloin näin kertasinkolaatikon.
LAW on olalta laukaistava kertasinko, joka ampuu ison ammuksen.
Se räjähtää osuessaan. Niillä tuhotaan panssarivaunuja.
Sain tiedon, että Murrah-rakennuksesta oli löytynyt toinenkin pommi.
Rakennus räjäytettiin, ja äitini on sisällä.
Pommi! Vauhtia!
Kaikki kauemmas! Täällä on pommi!
Toinen pommi! Voi luoja!
Seis.
Evakuoikaa alue.
Kaikki yksiköt rakennuksen itäpuolelle. Siellä on hätätilanne.
Kuulin paljon hälinää.
Rauniot alkoivat täristä,
ja kuulosti kuin ihmiset olisivat juosseet päälläni.
Mitä nyt? - Täällä on toinen pommi.
Kaikki käskettiin ulos, myös johto.
Ihmisiä virtasi rakennuksesta täyttä juoksua.
En suostunut lähtemään.
Eräs poliisi uhkasi ampua minua jalkaan, jos en lähtisi.
"Minulla on nämä potilaat."
"Ammun sinua jalkaan, jos et nyt lähde."
Niinpä lähdin.
Paikalla pelätään toista räjähdystä. Siksi keskustaa tyhjennetään parhaillaan.
Myös hoitohenkilöstö pakenee paikalta.
Miehet alkoivat sanoa, että oli toinenkin pommi.
Tajusin, mitä oli tekeillä.
Käskin muistaa nimeni ja kertoa perheelleni, että rakastan heitä.
Minut jätettiin makaamaan hautautuneena.
Aloin miettiä elämääni -
ja ihmissuhteitani -
ja toisten ihmisten auttamista.
En ollut koskaan ollut äiti.
Yhtäkkiä kaikki oli selvää.
En elänyt itselleni rehellisellä tavalla.
Kun valmistauduin kuolemaan, mietin asiaa ja ymmärsin,
että halusin elää erilaista elämää, mutta silloin oli jo myöhäistä.
Kaikkien täytyy perääntyä kauemmas!
Liikettä! - Menkää kauemmas!
Minä ja eräs poliisi kiipesimme tikkaita ylös.
Laatikko piti saada raunioiden 8. kerroksesta alas -
tikkaita pitkin nopeasti ennen kuin se räjähtäisi.
Menin laatikon luo, ja kertasingon päässä oli merkintä,
jonka mukaan ammus oli kova.
Sidoimme sen ympärille köyden ja kannoimme laatikon alas.
Toimme laatikon alas ja nostimme sen autoon.
Se vietiin piirikunnan pommialueelle ja sytytettiin tuleen.
Se ei ollut oikea räjähde.
Se oli väärennös, jota oli tarkoitus käyttää tullin operaatiossa.
Se oli erittäin turhauttavaa, koska pelastustyöt häiriintyivät.
Sen jälkeen päästin ihmiset takaisin rakennukseen.
Saimme myös tiedon,
jonka mukaan ihmiset rakennuksesta pois ajanut toinen räjähde -
oli räjähdeviraston tiloista löytynyt harjoituskappale.
Yksi viraston kenttätoimistoista oli siinä rakennuksessa.
Sisällä on yhä ihmisiä.
Ei ole varmuutta, ovatko he elossa vai eivät.
Juoksin kadulla ja tulin paloauton luo.
Näin erikoisagentti Matt Lotspeichin selvästi järkyttyneenä.
Kysyin, mistä oli kyse. "Jätin eloonjääneen rakennukseen."
Käännyimme katsomaan rakennusta ja lähdimme molemmat takaisin sisään.
Missä hän on?
Pölyä oli valtavasti, ja rakennus liikahteli vielä selvästi.
Mietin, että voisinpa vielä kerran sanoa lapsilleni rakastavani heitä,
koska sillä hetkellä -
en ollut varma, tulisimmeko elävinä ulos.
Pääsimme alas paikkaan, jossa Amy oli raunioiden peitossa.
Yksi betonilaatta lepäsi tällä tavalla,
ja Amy oli täällä alhaalla,
betonitonnien alla.
Kuulin miesten äänet, ja yksi heistä tarttui käteeni.
Löysin hänet!
Amy sai kädestä kiinni, mutta mies yritti työskennellä,
joten hän siirsi käden Mattin saappaalle, johon Amy jäi roikkumaan.
Sillä kertaa en aikonut irrottaa.
Matt ja palomiehet ojensivat minulle romua,
ja minä annoin sen mukana olleille poliiseille.
Lopulta Amy alkoi näkyä. Mietin, miten ihmeessä hän voi olla elossa.
Olin jumissa, ja kun miehet yrittivät vapauttaa minut,
he sanoivat, että olin yhä tuolissani -
ylösalaisin ja kolmen metrin syvyyteen hautautuneena.
Äkkiä he sanoivat: "Laskemme kolmeen. Tämä varmaankin sattuu."
Sitten he vetivät, ja minä nousin raunioista esiin.
Kaikki tosiaan sattui.
Jokainen hermo aktivoitui, mutta ei sillä ollut väliä.
Minut vietiin rakennuksen takaa ulos.
En ollut uskoa silmiäni.
En tiennyt vammoistani tai ystävistäni, mutta en ikinä unohda sitä,
kun katsoin taivaalle, hengitin raitista ilmaa -
ja lupasin Jumalalle, että muuttaisin elämäni.
Pelko on yhä läsnä Oklahoma Cityssä -
viranomaisten selvittäessä, kuka iskun teki ja mitä voi olla vielä edessä.
Pommi-iskut ovat usein vaikeita tapauksia, koska todisteet tuhoutuvat.
Meidän piti tutkia noin kymmenen korttelin suuruinen alue -
ja kerätä kaikki löytämämme todisteet.
Minulta kysyttiin, kenet haluaisin avuksi.
Ajattelin, että Danny Coulsonista voisi olla paljon hyötyä.
Hän oli panttivankiryhmän päällikkö.
Menin suoraan komentopaikalle tapaamaan Ricksiä.
Hän ehdotti, että minä johtaisin todisteiden keräämistä ja hän tutkintaa.
Lähetimme kerääjät paikalle ja aloimme haravoida aluetta.
Rikospaikalla oli satoja ihmisiä,
jotta voisimme suorittaa tutkinnan järjestelmällisesti.
Viranomaiset uskovat, että kyseessä oli ehkä autopommi,
mutta rikostutkijat eivät ole vielä selvittäneet asiaa.
Kävimme läpi kaikenlaista.
Kaiken avain oli lopulta kuorma-auton tasauspyörästö.
Ensimmäinen avaintodiste löytyi noin korttelin päästä -
Regency Towers -nimisen asuinrakennuksen edestä.
Ulkona ollut mies kuuli kuin helikopterista lähtevän pyörivän äänen,
ja äkkiä erääseen autoon lensi taka-akseli.
FBI pyysi apuani, koska olin hoitanut autovarkauksia 16 vuotta.
Kun näin sen akselikotelon niin kaukana räjähdyspaikasta,
tiesin, että sen oli täytynyt tulla rakennuksen räjäyttäneestä autosta.
Räjähdys oli niin voimakas,
että se lennätti taka-akselin kuorma-autosta, jossa pommi tuotiin.
Näin vain viimeisen numeron,
joten puhdistin numeron kemikaaleilla ja teräsharjalla.
Siten sain takapäästä numeron.
Se oli valtava läpimurto.
Soitin autovarkausvirastoon ja sanoin,
että kokonainen VIN-numero piti selvittää tämän numeron perusteella.
Nainen sanoi, että auto oli vuokra-auto.
Kuorma-auto oli vuokrattu kahta päivää aiemmin -
Elliott's Body Shopista Kansasin Junction Cityssä.
Iskupäivänä olin yhden hengen toimipaikassa Salinassa.
Oletin, että seuraisin vain mediaa ja turhautuisin, kun en voinut tehdä mitään.
Kolmelta iltapäivällä puhelin soi.
Kuulin, että auto oli vuokrattu Junction Citystä.
"Lähde sinne pikimmiten ja tuo dokumentit rikoslaboratorioon."
Kun luin Elliott's Body Shopista saamiani vuokrapapereita,
näin, että vuokraaja oli käyttänyt nimeä Robert Kling.
Aloimme puhuttaa Elliott's Body Shopin väkeä.
Tajusin, että voisimme saada tunnistuskuvia.
FBI soitti ja sanoi, että piirtäjälle oli järjestetty lento,
ja hän olisi paikalla aamulla.
16.30 7 TUNTIA JA 28 MINUUTTIA RÄJÄHDYKSESTÄ
Presidentti on julistanut liittovaltion hätätilaan.
Silloin väiteltiin siitä, pitäisikö Ryder-vuokra-auton tiedot julkistaa.
Tulimme siihen tulokseen, että se tuottaisi tuhansia johtolankoja,
joten pidimme tiedon salassa.
Meillä ei toistaiseksi ole oletuksia siitä, kuka pommi-iskun teki.
Olemme saaneet satoja tai ehkä jopa tuhansia vihjeitä -
puheluista vihjelinjalle aina silminnäkijöihin asti.
Otamme jokaisen vihjeen vakavasti,
mutta emme voi tässä vaiheessa spekuloida tekijän suhteen.
Tarkoitukseni oli vakuuttaa yleisölle, että juttu selvitettäisiin.
UHRIEN PERHEIDEN TAPAAMISPAIKKA
Menin lopulta kirkkoon.
Sinne perustettiin paikka, jossa saimme odottaa. Kaikki perheet olivat siellä.
Kaikki, joiden läheisiä oli rakennuksessa.
Muistan, miten Tony tuli sisään,
ja...
Muistan vain hänen kasvonsa.
Emme osanneet edes puhua. Pitelimme vain toisiamme.
Kun tuli ilta,
tehtäväni oli puhua kaikille niille vanhemmille,
joiden läheisen kohtalo oli tuntematon.
Otetaan yhteys Robin Marshiin.
Hänen seurassaan on perheenjäseniä, jotka odottavat jonkinlaisia uutisia.
Seurassani on Cooperin perhe.
Tässä on kuva pienestä Antoniosta, joka on puolivuotias.
Rukoilemme kaikki nyt tämän vauvan puolesta.
Olemme kuulleet eräästä lapsesta,
jota ei ole voitu tunnistaa, joka voisi olla Cooperien lapsi.
Rouva Cooper, olet töissä keskustassa. Kerro aamusta.
Viettekö Antonion aina siihen päiväkotiin?
Vien hänet sinne joka päivä.
Käyn hänen luonaan aina ruokatunnilla. Tänään en päässyt.
Muistan ensimmäisen illan. Silloin tuli kylmä.
Lämpötila laski reilusti.
Alkoi sataa, ja minä rukoilin,
ettei lapseni olisi siinä rakennuksessa kylmissään ja nälkäisenä -
ja loukkaantuneena.
Se oli öistä kauhein.
Tämä on viimeinen asia, jota nyt tarvittiin. Täällä sataa.
Takanani näette tavallaan aavemaisen näyn.
Pelastustyöt jatkuvat, ja vaikka eloonjääneitä toivotaan yhä löytyvän,
eräs koko päivän uhreja raunioista esiin vetänyt nainen -
sanoi pelkäävänsä, että uhriluku nousee satoihin.
20. HUHTIKUUTA 1995 1 PÄIVÄ RÄJÄHDYKSESTÄ
Meillä on tänään onnellisesti päättyvä tarina Oklahoma Citystä.
Amy Petty oli viisi tuntia loukussa raunioissa ennen kuin hänet pelastettiin.
Hän on nyt Oklahoma Cityn Presbyterian-sairaalassa.
Miten voit?
Olen kipeä, mutta onnekas, koska pelastuin.
Mitä mieltä lääkärit ovat voinnistasi?
Tulen olemaan vielä kipeä, ja jalassani on iso haava,
mutta toivun kyllä.
Puhelin soi taukoamatta.
Työkaverieni sukulaiset kyselivät, olinko nähnyt -
heidän läheisiään sinä päivänä. Näinkö, mitä heillä oli yllään?
En minä muista.
Toivon, että heidät löydetään elävinä.
Huhtikuun 19. päivä oli kauhea,
ja huhtikuun 20. päivä oli se hetki, jona ihmisten -
yhteishenki heräsi.
Ihmiset toivat ruokaa ja kaikenlaista muuta.
Ihmiset jonottavat verenluovutukseen auttaakseen.
Vaikka meillä on erimielisyytemme, voimme silti kerääntyä auttamaan yhdessä.
Alkoi käydä selväksi, että yksi mielipuolinen terroriteko -
poiki satoja ja lopulta tuhansia hyviä tekoja.
Ihmiset astuivat esiin ja yrittivät auttaa.
He perustivat räjähdyspaikalle ostoskeskuksen.
Jos tarvitsit saappaat tai syötävää, sieltä niitä löytyi ilman korvausta.
Oklahomalaiset olivat uskomattomia.
Se kai auttoi kaikkia jaksamaan.
KIITOS AVUSTA! JUMALA TEITÄ SIUNATKOON!
Piirtäjä alkoi työskennellä Elliott's Body Shopin kolmen silminnäkijän kanssa.
Hän yllättyi, kun silminnäkijä kuvaili sotilaan näköisen valkoisen miehen,
ei Lähi-idän ihmistä.
Kello oli seitsemän, ja meillä oli kaksi luonnosta.
Tuntematon 1 ja tuntematon 2.
Lähetin agenttiryhmät haravoimaan Junction Cityä siltä varalta,
että joku olisi nähnyt ne miehet.
Kuulustelimme tiesuluilla kaikkia, jotka olisivat voineet nähdä vuokra-auton -
tai epäilyttäviä ihmisiä seudulla.
Sinä aamuna soitin oikeustalon kansliaan.
Yritin saada Timothy McVeighin oikeuteen sinä päivänä,
mutta heillä oli kuulemma liian kiire, joten vastasin, että hyvä on.
Säilytimme häntä toisenkin päivän.
Päivää. Tutkimme Oklahoma Cityn pommi-iskua.
Agentit menivät luonnosten kanssa ravintoloihin,
varaosaliikkeisiin ja hotelleihin.
FBI-agentit kulkivat ovelta ovelle -
kyselemässä, oliko joku nähnyt niitä miehiä.
He kävivät monessa yrityksessä neljässä tunnissa.
Sitten meillä kävi tuuri,
kun eräs ryhmä jututti Dreamland-motellin omistajaa Lea McGowania.
Kun häneltä kysyttiin, oliko jollain asiakkaalla ollut Ryder-auto,
hän vastasi, että oli.
Näytimme hänelle Elliot's Body Shopista saadun piirroksen,
ja kuva näytti kuulemma mieheltä, jolla oli ollut se Ryder-vuokra-auto.
Se oli herra McVeighin kuva.
He katsoivat minua kuin valehtelisin, mutta kirjoittivat nimen muistiin.
Kuulimme sen nimen ensimmäistä kertaa.
Kysyin, oliko kukaan tehnyt NCIC-hakua.
NCIC on tietokanta kaikista USA:ssa tehdyistä pidätyksistä.
Vuonna 1995 siellä oli tietokonenauhoja, joista ilmeni,
oliko joku pysäytetty.
Sieltä löytyi myös tapahtuman paikka ja aika.
Jos nauhoilta halusi löytää jotain,
tietoa piti pyytää tietokoneelta nimellä.
Nauha ladataan, ja kone haravoi sen.
Sitten sen tilalle vaihdetaan toinen nauha.
Se tapahtui kuin hidastettuna.
Samaan aikaan tarkistimme puhelutiedot -
eli kaikki Dreamland-motellin huoneesta 25 soitetut puhelut.
Hän oli soittanut lauantai-iltana paikalliseen ravintolaan,
josta löytyi tilaus Robert Klingin nimellä.
Tiesimme, että kuorma-auto oli vuokrattu samalla nimellä.
Nyt tiesimme, että Timothy McVeigh joko oli Robert Kling -
tai liittyi jotenkin Robert Klingiin.
Olimme löytäneet ainakin yhden pommi-iskun toteuttajista.
16.08 31 TUNTIA RÄJÄHDYKSESTÄ
Tutkinnassa on tunnistettu auto,
jota käytettiin iskussa liittovaltion rakennukseen Oklahoma Cityssä.
Tutkinnassa on selvinnyt myös,
että autoon liittyy kaksi valkoista miestä.
Näistä miehistä on piirretty tunnistuskuvat.
Kaikki tiedot näistä miehistä tulee toimittaa FBI:lle välittömästi.
Oli mieletöntä nähdä piirrokset.
Ihan kuin jotain olutkuorman varastamisesta etsittyjä punaniskoja.
Kuvat eivät näyttäneet valtavan räjähdyksen suunnittelijoilta.
Halusimme kai ajatella, että tekijä oli joku muu.
Kuten sanoin, tämä on valtava muutos siitä,
kun mediassa tekijöitä luultiin fundamentalistimuslimeiksi.
Nyt huomio on äkkiä kääntynyt takaisin Wacoon.
Olemme siis palanneet kansainvälisestä terrorismista kotimaiseen.
Me tajusimme, että -
vau, nehän ovat meikäläisiä.
21. HUHTIKUUTA 1995 2 PÄIVÄÄ RÄJÄHDYKSESTÄ
Suru on yhä suurta ja kasvaa edelleen täällä Oklahoma Cityssä.
Niin kasvaa vihakin. Se kuuluu soittajissamme.
Katsotaan FBI:n eilen julkaisemia tietoja epäillyistä.
Nyt puhutaan noin 178-senttisestä valkoisesta miehestä...
Kun olin sellissä, televisiossa kuvailtiin epäiltyä.
Noin 180-senttinen.
Yksi tyypeistä sanoi vitsinä, että sinähän tulit vasta äsken.
Minä käskin kuunnella kuvausta.
"En se ole minä. Minä olen melkein 190-senttinen."
He uskoivat täysin, etten minä sovi kuvaukseen,
ja kaikki heidän epäilyksensä katosivat.
Kun tulin aamulla komentopaikalle,
kaikki olivat innoissaan, ja minä kysyin syytä.
Walt Lamar tuli huoneeseeni ja sanoi: "Et kyllä usko tätä, pomo.
Timothy McVeigh pidätettiin Perryssä noin tuntia pommi-iskun jälkeen."
Aamupäivällä FBI soitti minulle kysyäkseen,
oliko Tim McVeigh yhä putkassa.
Sanoin, että McVeigh on jo viety oikeustaloon -
ja seisoo tälläkin hetkellä tuomarin edessä.
35 tai 45 minuutin päästä hän olisi ollut vapaa mies.
McVeigh oli liima, joka pitäisi tutkinnan kasassa.
Käskin Dannyn Perryyn valmistelemaan McVeighin siirtoa Oklahoma Cityyn.
"Danny, hae se mies."
Kuulimme, että joku oli pidätetty -
ja että joku oli Perryssä, Noble Countyn oikeustalossa.
Hyppäsin kuvaajan kanssa autoon, ja ajoimme Perryyn.
CBS raportoi, että yksi pidätys on ehkä tehty.
Siirrytään nyt siihen.
Saamamme tiedon mukaan Perryssä on pidätetty henkilö,
joka vastaa eilen julkistettua toisen epäillyn kuvausta.
Samaan aikaan saimme kuulla ratsiasta Michiganin Deckerissä.
Pidätyksen yhteydessä -
McVeigh ilmoitti kotiosoitteekseen osoitteen Deckerissä.
Dreamland-motellissa Timothy McVeigh oli käyttänyt samaa Michiganin-osoitetta.
Joku siinä paikassa liittyi suoraan itse pommiin.
Tieto levisi nopeasti valtakunnalliseen mediaan.
Viranomaiset ovat löytäneet mahdollisen epäillyn talosta maaseudulta.
Talo on liittovaltion, osavaltion ja paikallisten viranomaisten piirittämä.
Uutistoimituksessa oli televisioita kaikkialla,
ja äkkiä niissä näkyi suoraa lähetystä maatalosta Deckerissä.
Meneillään oli ratsia.
Saimme tietää, että maatalon omistaja oli James Nichols.
Hänellä oli veli, Terry Nichols, joka asui myös talossa.
Tässä talossa tai sen ulkorakennuksessa -
saattavat asua veljekset Jerry Lynn ja James Douglas Nichols,
tai vain toinen heistä ja ehkä perheenjäseniä.
He ovat mahdollisia epäiltyjä Oklahoma Cityn pommi-iskun tutkinnassa.
Sellainen on yhteys Michiganin Deckeriin.
Kuulimme myös juuri, että Perryssä pidätetty mies on Timothy McVeigh.
Hänet siis pidätettiin tänään Oklahoman Perryssä.
Piiritimme talon, ja kansallinen media oli kuvaamassa.
Tilanne oli erittäin vaarallinen.
He ovat menossa sisälle taloon. Te näette varmaankin minua paremmin.
He näyttävät menevän taloon.
FBI meni taloon Deckerissä, mutta ei löytänyt ketään.
Nyt siirrämme suoran lähetyksen Perryyn Robin Marshille.
Sillä välin, kun teimme suoraa lähetystä, lisää ihmisiä tuli paikalle.
Katsoin ympärilleni, ja väkeä oli tuhansittain.
Oklahomalaisessa pikkukaupungissa on lehdistöä kaikkialta maailmasta.
Näyttää siltä Noble Countyn vankilaan saapuu siviilipukuisia viranomaisia.
Oklahoman liikkuva poliisi toi heidät.
Oli hyvin lähellä, ettei McVeigh vapautunut oikeustalosta.
Onneksi ehdimme paikalle ennen vapautusta.
Jos emme olisi aiemmin löytäneet Timothy McVeighiä,
se kaikki olisi ollut osallisille paljon vaikeampaa.
Muistan, kun kävelin portaita ylös, ja paikalla oli cowboyhattuinen mies.
Hän kysyi, olemmeko FBI:stä, ja vastasin myöntävästi.
"Jos todisteet eivät riitä, työntäkää kaveri takaovesta. Me hoidamme hänet."
Tilanne oli jännittynyt. Väkijoukko halusi nähdä hänet.
Hänet pitäisi vapauttaa väkijoukon armoille.
Jos he tekivät sen, henki pois.
Sano kameraan. - Tappakaa hänet.
Minustakin hänet pitäisi tappaa.
Katsoin ylös ja näin poliisin erikoisyksikön oikeustalon katolla.
Mietin vain, että se kaveri oli saatava ulos.
Pelkäsin tosissani, että joku konna tappaisi hänet.
Jos olisin rikollisorganisaation johtaja, minä ainakin olisin tappanut hänet heti,
jotta hän ei laulaisi.
Odotimme ja odotimme. Odotukset olivat suuret.
Kun näin McVeighin, hän näytti piirrokselta.
Hän kysyi: "Tiedätkö, miksi tulimme?" Vastasin, että sen pommijutun takia kai.
Sen jälkeen sanoin haluavani asianajajan.
Velvollisuuteni oli suojella häntä.
En olisi halunnut, mutta se oli työtäni.
Kysyin, voisinko saada luotiliivin.
"Jos saan luodista, olkoon niin, mutta kysyn vielä:
annatteko minulle liivin?" "Emme", he sanoivat.
"Entä edes kengät?"
He sanoivat, etten saa kenkiä.
Kiitos.
Oli vaikeaa saada selvää. koska kaikki huusivat yhtä aikaa.
Muistan yhden jutun.
"Katso tänne, saatanan vauvanmurhaaja. Katso minuun."
Ajattelin heti, etten anna tyypille sitä tyydytystä.
Herra McVeigh vietiin juuri pois -
Noble Countyn oikeustalosta Oklahoman Perryssä.
Hänet pidätettiin liikenne- ja aserikkeiden vuoksi,
eivätkä syyttäjä ja tuomari tienneet, kuka hän oli.
Muiden asioiden vuoksi siirsimme käsittelyn tähän aamuun.
Tavallisesi se kaveri olisi vapautunut jo eilen.
Miltä se tuntuu nyt? - Jumala katsoi meihin.
Samaan aikaan FBI alkoi kerätä todisteita -
James Nicholsin ja hänen veljensä Terryn kodista.
Nicholsin veljekset vastustivat hallitusta.
He eivät luottaneet valtiovaltaan tai pankkeihin,
vaan vihasivat hallitusta.
Saimme tietää paljon Terry Nicholsista,
joka oli Timothy McVeighin lähimpiä liittolaisia.
FBI sai pian tietää, että McVeigh oli asunut talossa jonkin aikaa -
ja oli Terry Nicholsin armeijakaveri.
Löysimme valokuvan,
jossa Terry Nichols ja Tim McVeigh olivat samassa komppaniassa.
Silloin keskityin täysin Terry Nicholsin olinpaikan selvittämiseen.
Saimme tietää Terry Nicholsin ex-vaimosta nimeltä Lana Padilla.
Lana Padilla kertoi Terryn asuvan Heringtonissa, Kansasissa.
Herington oli lyhyen ajomatkan päässä Junction Cityn autovuokraamosta.
Kiinnostuimme Nicholsista kovasti.
Lähdimme hänen talolleen ja saimme ohjeet:
"Yrittäkää olla huomaamattomia, mutta älkää päästäkö häntä pakoon."
Agentit odottivat, kunnes Nichols tuli ulos vaimonsa ja lapsensa kanssa.
He nousivat autoon ja lähtivät ajamaan pois.
Agenttien seuratessa Terry Nichols kääntyi ympäri ja ohitti oman kotikatunsa.
ja suuntasi kohti Heringtonin turvallisuusvirastoa.
Hän varmaankin havaitsi seurannan ja meni poliisiasemalle antautumaan.
Hänet on alustavasti tunnistettu Terry Nicholsiksi Michiganista.
Hän antautui poliisille Heringtonissa, Kansasissa.
McVeigh oli autoni takapenkillä. Hän aikoi nousta, ja minä estin sen.
Sanoin: "Tällä matkalla sinä käyttäydyt, tai satutan sinua."
"Käyttäydy, niin mekin käyttäydymme." "Selvä on."
Kiinnitin hänet helikopterin lattiaan käsiraudoilla,
koska en halunnut hänen tappavan itseään hyppäämällä.
Halusimme hänet elävänä, emme kuolleena,
mutta emme tienneet, mitä meillä oli.
Meillä oli vain yksi mies.
Oliki hän osa salaliittoa, ja yrittäisikö joku tappaa hänet?
Emme tienneet. Juttelin lentäjän kanssa radioitse.
Käskin lentää matalalla, koska en halunnut saada singosta.
Sen hän teki.
Lensimme niin matalalla, että kirjaimellisesti hypimme aitojen yli.
McVeigh ei silmäänsä räpäyttänyt.
Hän istui näin.
Hän ei katsonut sivuilleen, vaan oli kuin kivipatsas.
TINKERIN LENTOTUKIKOHTA OKLAHOMA CITY
Bob Ricks järjesti siirron Tinkerin lentotukikohtaan.
Hän lähetti SWAT-yksikönkin turvaksemme.
Yksi amerikkalainen pidätettiin ja toista kuulustellaan.
Terry Nicholsia kuulusteltiin poliisiasemalla kymmenen tuntia.
Aloimme jututtaa häntä.
Hän ei vaikuttanut lainkaan hermostuneelta.
Hän oli kylmän rauhallinen.
Kertasimme, miten he olivat käyneet asenäyttelyissä -
ja jutelleet pomminrakentamisesta.
Se oli elämäni pisin kuulustelu.
Pystyimme iskemään häntä aika kovilla jutuilla.
Kysyin, oliko mahdollista, että McVeigh olisi tehnyt iskun.
Hänen vastauksensa oli:
"Hän olisi voinut tehdä sen tietämättäni."
Mutta sitten Terry sanoi:
"Tiedän pommien tekemisestä yhtä paljon kuin Tim McVeigh."
Emme saaneet häntä sanomaan, että hän tai he tekivät sen,
mutta kun kuulin nuo kaksi asiaa, en tarvinnut enää muuta.
Nyt oli aivan selvää,
että valamiehistö toteaisi tämän miehen syylliseksi.
22.4.1995 3 PÄIVÄÄ RÄJÄHDYKSESTÄ
Katsotaan ensin tämän aamun uutisotsikoita.
FBI etenee Oklahoma Cityn pommi-iskun tutkinnassa -
joidenkin mukaan hämmästyttävän nopeasti.
Yksi mies on saanut syytteen ja muita kuulustellaan.
Lisää pidätyksiä on tulossa.
Kun Terry oli antautunut, FBI:n agentit tutkivat hänen kotinsa.
Kysymys kuului: oliko hän ainoa?
Oliko hän osa ryhmää ja tapahtuisiko vastaavaa uudelleen?
Talossa voisi olla ansalankoja tai muita sytytysmekanismeja räjähteille.
Etsintäryhmät etenivät erittäin varovaisesti,
kunnes pääsivät vihdoin etsintään asti.
Talosta löysimme kosolti todisteita.
Löysimme räjähtävää tulilankaa ja nalleja.
Löysimme puhelinkortin ja kuitin tonnista ammoniumnitraattia.
Iskun jälkeen Nichols yritti päästä tarvikkeista eroon.
Hän heitteli pihalleen niin paljon ammoniumnitraattia,
että naapureiden mukaan se näytti lumelta.
Aloimme rakentaa syytteitä Terry Nicholsia ja Tim McVeighiä kohtaan.
Tiesimme, että sellaiseen juttuun tarvittiin sisäpiiriläinen.
Soitin Buffaloon, koska McVeigh oli kotoisin sieltä,
ja pyysin hakemaan hänen isänsä.
Koin kyllä myötätuntoa häntä kohtaan.
Jos kyse olisi ollut omasta pojastani, en olisi kestänyt sitä.
Kysyin häneltä, kenen kanssa hänen poikansa tekisi tällaista.
"Terry Nicholsin ja Michael Fortierin."
Bingo.
Fortier, Nichols ja McVeigh palvelivat asevoimissa yhtä aikaa.
He olivat kuin kolme marjaa.
He olivat läheiset, ja hallituksenvastaisuus yhdisti heitä.
Fortier asui silloin Arizonassa.
Bob Ricks halusi, että minä jututan Michael Fortieria.
Sovimme seriffin kanssa, että Fortier tuotaisiin luokseni.
Hän näytti aivan vasikalta.
Sanoin haluavani puhua Oklahoman pommi-iskusta.
Siitä hän suuttui.
En usko, että Tim räjäytti mitään rakennusta Oklahomassa.
McVeigh asui välillä Kingmanissa. Fortier auttoi häntä löytämään töitä.
En halua puhua.
Kingmanissa asuva Mike Fortier, McVeighin armeijakaveri,
on joidenkin mukaan tärkeä todistaja.
FBI ratsasi hänen asuntovaununsa.
Agentit ja lehdistö ovat viime viikkoina mullistaneet hänen elämänsä.
Silloin ongelmamme oli, ettei näyttö riittänyt Michael Fortierin syyttämiseen.
NICHOLSIEN KOTI HERINGTON, KANSAS
Tärkein löytö Terry Nicholsin kodista oli puhelinkortti,
joka yhdisti Michael Fortierin pommi-iskuun.
Siihen aikaan ei ollut matkapuhelimia,
mutta etukäteen maksettuja puhelinkortteja oli.
Kortin saldo täytyi ladata aina välillä.
Miehet luulivat, ettei puhelinkorttia voisi jäljittää.
Me käytimme sitä kuin tiekarttana.
Se puhelinkortti oli avaintodiste,
jonka avulla FBI onnistui kartoittamaan koko verkoston.
Se johti paikkoihin, joista ei muuten olisi tiedetty.
Nyt pystyimme jäljittämään, missä he milloinkin olivat,
kun he matkustivat ympäri maata hankkimassa tarvikkeita pommi-iskuun.
Puhelinkortti kertoi toisenkin asian.
Aluksi epäilemämme laajan salaliiton sijaan -
kyse oli vain pienestä joukosta.
Meidän piti silti kerätä tarpeeksi näyttöä syyttämiseen.
Sisäpiiriläinen kertomassa, mitä tapahtui, vie pitkälle varsinkin,
jos hänen antamansa tiedot voidaan vahvistaa.
Riitelimme tästä, mutta tulimme samaan tulokseen.
Joskus on tehtävä sopimus paholaisen kanssa.
Hän sanoi: "Et ymmärrä. Me olemme sodassa."
"Emmekä ole, tai olisin jo tappanut sinut."
Hän sanoi, että kyse on perustuslaista. "Niin on.
Pidätämme ja tuomitsemme sinut perustuslain mukaisesti,
ja jonain päivänä köytämme sinut sänkyyn, työnnämme käteesi neulan -
ja teloitamme sinut perustuslain mukaisesti."
Vaikka emme kaikki sietäneet sopimista Fortierin kanssa,
se oli välttämätöntä.
Saimme häneltä paljon tietoa. Se oli ehkä koko jutun suurin läpimurto.
Hän kertoi tavanneensa McVeighin keittiössään,
ja että McVeigh oli puhunut siitä, miten tekisi pommin.
Hän näytti kahdella tölkillä, miten McVeigh aikoi suunnata räjähteen.
Kun Nicholsin ja McVeigh olivat hankkineet pommin ainekset,
he näyttivät ne Michael Fortierille.
McVeigh taivutteli hänet matkalle Oklahoma Cityyn -
ja näytti hänelle, missä pommi-isku tehtäisiin.
Silloin Fortier kai tajusi, että McVeigh oli tosissaan.
Kyllä hän tiesi, mitä Tim McVeigh aikoi tehdä.
Hän olisi voinut estää kaiken nimettömällä puhelinsoitolla.
Fortierin syytetään tienneen iskusta.
Hän todistaa McVeighiä ja Nicholsia vastaan saadakseen lievemmän tuomion.
Se oli meille kaikille raskasta.
Tajusimme, että rakennuksessa saattoi yhä olla kolme lasta.
Lähestymme nyt aluetta, josta saattaisimme löytää heidät.
Muistan, kun he sanoivat päässeensä alueelle, jolla vauvojen ruumiit olivat.
Olimme suunnattoman iloisia siitä, että hänet löydettiin.
Ei hän ollut elossa, mutta löytyi silti.
Lopulta toivoimme, että hän vain löytyisi yhtenä kappaleena.
Sen jälkeen minulla oli tapana ajaa McVeighin vankilan luo.
Istuin vain siellä.
Istuin vain pimeässä -
ja mietin, miten pääsisin sisään satuttamaan häntä.
Tim McVeighin pidätys oli yhdistelmä taitoa, onnea ja ajoitusta.
Sen teki sama hallitus, jonka epäpätevyyttä McVeigh halveksii.
Kysymyksiä riittää.
Yksi hämmentävimmistä kysymyksistä on: "Mikä sai hänet tekemään tällaista?"
Kaikki halusivat tietää, kuka hän oli ja miksi hän teki tekonsa.
Lopulta toimittaja Lou Michel Buffalosta sai sen kuumimman jutun,
jota kaikki pommi-iskusta raportoivat tavoittelivat.
SUPERMAX-VANKILA FLORENCE, COLORADO
McVeighin ollessa vankilassa Dan Herbeck ja minä -
tallensimme keskusteluja hänen kanssaan noin 60 tunnin edestä.
Ne olivat enimmäkseen syvällisempiä kuin mitä kukaan oli aiemmin kuullut.
Sanottiin, että hän oli ollut Persianlahden sodassa maavoimissa -
ja että hän piti aseista, mutta hän oli silti mysteeri kaikille.
Aloitimme hänen lapsuudestaan.
Olin niin lyhyt, ettei minua valittu joukkueisiin.
Kiusaamisteema oli todella syvällä hänessä,
koska hän oli laiha poika, joka päätyi kiusaamisen kohteeksi.
Minua sanottiin Nuudeli-McVeighiksi, koska olin niin laiha.
Nuudeli, Kana-nuudelikeitto, Chicken McNuggets, McVeigh McNuggets...
En voi sanoa, että minulla olisi ollut hyviä ystäviä.
Hänellä ei tiettävästi ollut merkityksellisiä suhteita naisiin.
Hän oli kuin kouluampujan muotista tullut.
Hänellä oli sarjakuvakokoelma, jonka hän lopulta myi,
jotta voisi ostaa aseita, koska ne toivat hänelle turvallisuudentunnetta.
Aseet olivat kiehtoneet häntä hyvin nuoresta asti.
Yhdessä kuvassa McVeigh roikkuu puusta, ja hänellä on pistooli kainalokotelossa.
Se sopii machomaiseen sotilasimagoon, jota hän tavoitteli.
Ylipäällikkönä voin kertoa, että hyökkääjät on kukistettu.
Sota on päättynyt.
Hän palasi Persianlahden sodasta Bronze Star -mitali mukanaan.
Hän oli tappanut pari irakilaista,
mutta hän oli maavoimissakin ulkopuolinen.
Kun liittyy asevoimiin, vapaus riistetään. Vasta sitten tajuaa, mitä menetti.
En saanut vaikuttaa siihen, mihin hallitus minua käytti.
Sodan jälkeen hän oli kuin kadotettu sielu.
Hän ajelehti Deckeristä Nicholsin veljesten luota -
Arizonan Kingmaniin Michael Fortierin luo.
Kun pääsin asevoimista, aloin keskittyä perusoikeuksiin.
Varsinkin ase- ja omistusoikeuteen ja sen sellaiseen.
Kun McVeigh ajelehti ympäri maata asenäyttelystä toiseen,
hän kuunteli jatkuvasti oikeistolaisia puheohjelmia,
jotka kaupittelivat salaliittoteorioita ja hallituksenvastaista retoriikkaa.
"Vihaamme hallitusta. Se aikoo viedä meiltä aseemme."
Niissä piireissä McVeigh pyöri.
Kuollut. Suoraan sydämeen.
Meiltä viedään oikeutemme.
Mitkä oikeudet? - Oikeutemme aseisiin.
Hänen vihansa hallitusta kohtaan vain kasvoi ja kasvoi.
Hän kääntyi ihannoimansa Turnerin päiväkirjojen puoleen.
Turnerin päiväkirjat on romaani,
jonka kirjoitti vakaumuksellinen uusnatsi nimeltä William Pierce.
Se kertoo valkoisten ylivaltaa kannattavasta vallankumouksellisesta,
joka johtaa kansannousua liittovaltiota vastaan.
Sitä pidetään äärioikeistolaisten raamattuna.
Kannessa oli pistoolilla ampuva tyttö ja AR-15:llä ampuva mies.
Siinä luki: "Turnerin päiväkirjat. Mitä teet, kun aseitasi tullaan hakemaan?"
Turnerin päiväkirjojen ehkä tärkein ajatus on se,
että jokaisen on muututtava sivustakatsojasta osallistujaksi.
Turnerin päiväkirjoissa kuvataan,
miten päähahmo räjäyttää FBI:n päämajan autopommilla.
Kuorma-autossa on samanlaista ammoniumnitraattiräjähdettä,
jota McVeigh iskussaan käytti.
Sitten vuonna 1993 tuli Waco.
Tulin paikalle vasta tänään.
Joku sanoi, että moni pelkäisi tehdä jotain tällaista.
Jopa 86 ihmisen uskotaan kuolleen eilisessä tulimyrskyssä.
17 heistä oli lapsia.
FBI:n päätös iskeä sellaisella voimalla on erittäin kyseenalainen.
On vaikeaa muistaa, että tämä kaikki alkoi etsintäluvasta -
ja laittomiksi väitettyjen aseiden kätköstä.
McVeighin kaltaiselle se oli kiistaton todiste siitä,
että liittovaltio jahtasi hänenlaisiaan ihmisiä.
Siitä hän sai elämäänsä tarkoituksen.
En riistänyt henkiä Murrah-rakennuksen tapauksessa oman hyötyni vuoksi.
Näin tekoni yhteisen hyvän edistämisenä.
Liika on liikaa. Tämä sota alkoi Wacosta. Toivon, että se loppuu Oklahomaan.
Hän arveli voivansa olla sankari, joka herättää koko maan siihen,
että nyt oli aika haastaa hallitus ennen kuin se veisi aseet.
Hän toivoi, että pommi-isku käynnistäisi vallankumouksen.
En häpeä tunteitani, koska olen ihminen.
Jos minussa on vikoja, kerron kyllä, mutta ei niitä ole.
Kadunko tekoani?
En.
10. ELOKUUTA 1995
Valamiehistö teki päätöksensä oikeustalossa -
USA:n pahimman terroristi-iskun tapahtumapaikkaa vastapäätä.
Syytteen mukaan iskun suunnittelivat ja tekivät Timothy McVeigh ja Terry Nichols.
Myös Michael Fortier sai syytteen.
Hänen syytetään tienneen iskusta.
Hän todistaa McVeighiä ja Nicholsia vastaan saadakseen lievemmän tuomion.
Fortierin tietojen ansiosta olimme todella vahvoilla.
LIITTOVALTION OIKEUSTALO DENVER, COLORADO
Tänään hallituksen ykköstodistaja nousee aitioon pommioikeudenkäynnissä.
Fortierin odotetaan kertovan, että McVeigh kertoi hänelle tarkasti,
miten aikoi valmistaa pommin ja räjäyttää liittovaltion rakennuksen.
Oikeudenkäynti oli minulle todella vaikea. En halunnut osallistua siihen.
En halunnut mennä paikalle.
Melkeinpä teeskentelin, ettei sitä ollut.
Vain 11 päivän aikana syyttäjä on tuonut saliin yli 90 todistajaa,
jotka kertoivat McVeigh motiiveista ja liikkeistä.
Lopulta McVeigh halusi kunnian tekemästään pommi-iskusta.
Oklahomalaiset menettivät läheisiään. Olen pahoillani, mutta tiedättekö mitä?
Äidit ovat ennenkin menettäneet lapsiaan.
Isovanhemmat ovat ennenkin menettäneet lapsenlapsiaan.
Pitäkää turpanne kiinni. Ette ole mitenkään erityisiä.
Sopeutukaa.
Tämä valamiehistö on tehnyt seuraavat päätökset. Ensimmäinen syyte.
Salaliitto. Syyllinen.
Kun valamiesten päätös luettiin, oli kuin renkaasta olisi päästetty ilmaa.
Se oli ohi.
Näiden seikkojen perusteella -
valamiehistö suosittaa yksimielisesti seuraavaa rangaistusta.
Syytetty Timothy McVeigh on tuomittava kuolemaan.
Kun kuolemantuomio tuli, en halunnut hänen kuolevan.
Halusin protestoida.
Timothy McVeigh ei hievahtanutkaan -
kuullessaan valamiesten äänestäneen kuolemantuomion puolesta.
Se ei ollut oikein eikä reilua.
Hän pääsisi pakoon, mutta meidän piti elää tapahtuneen kanssa.
Oklahoma Standard -aloite on todellinen.
Sinä päivänä syntyi satoja tarinoita, joissa ihmiset tulivat auttamaan.
Halusin vain auttaa uhreja ja heidän perheitään.
He pitivät toistensa puolia.
He huolehtivat toisistaan.
Näytämme, että maailmassa on hyvääkin.
He pelastivat toisensa.
ASUKKAILLE JA VAPAAEHTOISILLE... KIITOS.
He rukoilivat toistensa puolesta.
Rukoilen rakkaitaan menettäneiden puolesta.
Miettikää, mitä se kollektiivinen reaktio tarkoittaa.
Ihmiset tarvitsevat jonkun, johon tukeutua ja joka pitää kädestä tai halaa heitä.
Naapurit, ystävät, sukulaiset, äidit, isät...
Heidän lapsensa.
Siinä olemme me.
SIUNAA LAPSIA
Oklahoma Standard loisti kirkkaana.
Se osoittaa, että Oklahoman asukkaat välittävät toisistaan.
Olen saanut joukkouhrikoulutusta,
mutta kukaan ei opettanut minua käsittelemään inhimillistä puolta.
Lähtiessäni auttamaan en tiennyt,
miten se vaikuttaisi minuun.
Minua painaa yhä se, että minun piti jättää se pikkutyttö kuolemaan.
Se todella painaa minua.
Carl Spengler lopetti yli 20 vuoden lääkärinuransa.
Hän asuu Tulsassa ja myy kiinteistöjä.
Toinen poikani Carlos Moore Jr. syntyi Tonyn syntymäpäivänä.
Olin monen vuoden ajan melkoinen helikopteriäiti.
Ei se mitään. Hyväksyn sen.
Renee Moore asuu yhä Oklahoma Cityssä.
Hän on elämäni rakkaus.
Näin on. Hän on jo 22-vuotias. Uskomatonta.
Niin. Rakastan häntä.
Olen onnekas, koska sain toisen mahdollisuuden.
Toivon, että se on kunniaksi -
niille, jotka eivät toista mahdollisuuttaan saaneet.
Se, että tartuin omaani.
Amy Downs on silloisen työnantajansa toimitusjohtaja.
Hän on motivaatiopuhuja, triathlonisti ja äiti.
Michael Fortier tunnusti jättäneensä ilmoittamatta salaliitosta.
Hän oli vankilassa yli 10 vuotta.
Hän elää vaimoineen liittovaltion todistajansuojeluohjelmassa.
Terry Nichols tuomittiin 161 murhasta Oklahomassa.
Hän suorittaa 161 elinkautista ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen -
liittovaltion supermax-vankilassa Coloradon Florencessa.
Timothy McVeigh teloitettiin tappavalla ruiskeella 11.6.2001.
Sadat uhrien omaiset ja ystävät -
seurasivat teloitusta vankilan sisäisistä televisioista.
19.4.1995 Oklahoma Cityssä kuoli 168 ihmistä. Heistä 19 oli lapsia.
Tämä elokuva on omistettu uhreille, kaikille, jotka yrittivät pelastaa heidät,
sekä heitä kaipaaville ystäville ja omaisille.
Tekstitys: Riku Kanninen