Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kezdjük!
Mindenki azt kérdi,
miért mászkálok kamerával a kezemben.
Ő itt Claudine, az egyik behajtónk.
Anyámnak veszem fel, hogy lássa, hol dolgozom.
Ez itt a behajtási osztály, de szerintem senki sincs itt.
Én itt vagyok, te dinka!
A másik irányba néztem.
Ő pedig Pammy, aki egy tündér.
Bizony.
1995. ÁPRILIS 19. ALFRED P. MURRAH ÉPÜLET, OKLAHOMA CITY
A hitelszövetkezetnél dolgoztam a belvárosi szövetségi épületben.
Mr. Mog, itt Amy a hitelszövetkezettől.
Nagyon izgatott voltam,
mert épp készültem megvenni az első házamat.
Amikor aznap reggel bementem dolgozni,
minden barátommal erről csacsogtam.
- Ő itt Claudette. - Helló!
Fel-alá mászkáltam, és mindenkivel beszélgettem.
Munka helyett.
Szia, anya!
Nagyon szerettem a munkatársaimat.
Egy összetartó közösség voltunk.
Ő itt Mary.
Helló, szülők!
A baráti társaságom a kollégáimból állt.
Ők voltak a barátaim.
Természetesnek vettem.
Az épületben jelen volt több ügynökség is: a társadalombiztosító,
a városfejlesztés, a lőfegyverügyi iroda, a titkosszolgálat, és napközi is volt ott.
A kis Tony akkor volt hat hónapos.
Én törvényszolgaként dolgoztam a megyei bíróságon, ugyanabban az utcában.
Napközben néha rá akartam nézni,
és a Murrah épület napközije közel volt,
ezért oda írattuk be.
Mai híreinkben óriási különlegességgel készülünk.
Az élet fantáziavilágába kalauzoljuk önöket...
Harmincéves voltam.
Alig kilenc napja dolgoztam a Channel 9 csatornánál.
Izgatottan mentem aznap munkába,
mert én voltam a délután 4 órás hírolvasó,
és elkezdtük lefektetni az alapokat egy új műsorhoz
a Channel 9 csatornán.
Zöld blézer és fehér ing volt rajtam,
és felvettem a legszebb ékszereimet, mert jól akartam kinézni.
Nagyon izgatottan vezettem a munkába.
Gyönyörű nap volt.
Van esetleg...
Az Oklahomai Egyetemen dolgoztam
harmadéves rezidensként a sürgősségi osztályon.
Reggel hétkor végeztem, egy kicsit szédültem és hányingerem volt,
és le akartam feküdni aludni.
Egy barátom elhívott reggelizni.
Az ott töltött 4 év alatt sosem mentem reggelizni,
de aznap beleegyeztem.
Az egyik kolléganőm, Robin, aki hét hónapos terhes volt,
odajött, leült a mellettem lévő asztalhoz,
és megcsörrent a telefonom.
Aztán hirtelen valamiféle morajlást hallottam.
BOMBATÁMADÁS OKLAHOMÁBAN: AMERIKAI RÉMÁLOM
Emberek, robbanás történt a belvárosban.
- Pontosan hol? - A Broadway és az Ötödik sarkán.
A szövetségi épület eleje teljesen leomlott.
Az összes emelet.
Minden tűzoltóra és mentősre szükség lesz.
Ide hallgass! Nagy a baj.
Április 19-e különleges nap volt.
A Speciális Olimpiára gyűjtöttünk adományokat egy golfversenyen.
A rendvédelmi szervek vezetői majdnem mind ott voltak.
Épp elütöttük az első labdákat,
amikor megszólalt a csipogóm.
Aztán az összes többi ügynökség vezetőjének is megszólalt a csipogója.
Azt mondták, hogy bombát robbantottak a szövetségi épületben.
Úgyhogy visszamentünk Oklahoma Citybe,
de egyáltalán nem számítottunk ilyen mértékű pusztításra.
Tammy Payne vagyok és ez a TV 9.
Ha a belvárosban vannak,
biztosan hallották és érezték az ott történt robbanást.
Itt egy élő kép a 9-es helikopterből.
Jesse a helikopteren van.
Jesse, mondd el, mit látsz odafentről!
Tammy, sűrű fekete füst gomolyog a szövetségi bírósági épületéből.
Más belvárosi irodaházak ablakai is betörtek,
nagyjából öt háztömbnyire.
Tammy!
Úgy tűnik, az épület egy része felrobbant. Át kell mennünk a másik oldalra.
A szövetségi épületről van szó.
Be van kapcsolva a mikrofonom, ugye? Hagyjuk bekapcsolva, ha lehet,
hogy beszélhessek Jesse-vel.
Hogyha... Ahogy a helikopter megkerüli a szövetségi épületet...
- Jézusom! Te szent ég! - Ezt nézzék!
Egyszerűen hihetetlen.
Az épület egyik oldala felrobbant. Jesse?
Nagyjából az épület egyharmada robbant fel.
Látni a füstöt, a törmeléket és a tüzet odalent,
a belvárosban.
Ez szörnyű.
Egyelőre nem tudjuk, hogy mi okozta a robbanást.
Épp reggeliztünk.
És robbanást éreztünk. Majdnem kiestünk a székünkből.
Felkeltem, az ajtóhoz sétáltam, és láttam, hogy papír hullik az égből.
Mintha papíreső lett volna. Mindenhol törmelék volt.
Szürreális volt. Halálos csend volt.
A távolban megszólalt egy autóriasztó.
Hallatszott a madárcsicsergés.
Amikor a lökéshullám végigsöpört az utcán,
betörte a magas épületek ablakait.
Kilapította a kocsikat.
Rohanni kezdtem a szövetségi épület felé.
MURRAH ÉPÜLET MEGYEI BÍRÓSÁG
A bíróságon voltunk, ahol érezni lehetett a robbanást.
A mennyezetlapok leestek.
Az ablakok betörtek.
- Menjünk! - Evakuálják az épületet!
Az emberek azt kiáltozták: „Nyomás, mindenki kifelé!”
Kész káosz volt.
Az emberek azt kérdezgették, mi történt.
És hallottam, ahogy egy rendőr azt mondja valakinek a tömegben,
hogy a robbanás a Murrah épületben történt.
Azt mondtam: „Jaj, ne!” És kiáltozni kezdtem.
Amikor odaértem, láttam, hogy a szemközti parkoló lángokban áll.
Az épületet kettészakadt, látni lehetett a belsejét.
Az emberek úgy jöttek kifelé, mint a zombik.
Sétáltak, amíg bírtak, aztán összeestek.
Sokkot kaptak.
Egy fiatal lány a járdaszegélyen ült,
és a semmibe bámult.
Megkérdeztem, hogy jól van-e.
Rám nézett, és azt mondta: „Nem tudom.”
Fogalma sem volt, mi történt vele.
Robin Marsh a helyszínen van. Hallasz?
Igen, hallak.
Hihetetlen.
Mindenki azt mondja, sosem hitte volna,
hogy ez megtörténhet Oklahoma Cityben.
Riporterként, emberként és a közösség tagjaként úgy éreztem,
hogy szétszakadok több különböző irányba.
Hogyan végezd a munkád, miközben fáj a szíved az emberekért?
Ellátott pár sérültet. Mondja, miket mondtak önnek?
Sokkos állapotban vannak.
Emlékszem, hogy volt egy rendőr a közelben, aki teljesen...
le volt sújtva.
Azt hiszem, mindannyiunkra ez a legjobb szó.
Le voltunk sújtva.
Ilyen súlyos esetekben tudod, hogy totál káoszra kell számítanod.
Ez elképesztő, úgy értem... Nem tudom elhinni.
Először is, ellenőrzés alá vontam a területet,
mert egy bűntett helyszínét meg kell védeni.
Utoljára mondom, hátra!
Minden utcát lezártak.
Próbáltam bejutni, de nem tudtam, mert senkit sem engedtek át.
Emlékszem, kiabáltam egy rendőrrel,
és azt mondtam: „Be kell jutnom! Meg kell találnom a fiamat!”
„A napköziben van.”
Akkor azt felelte nekem:
„Minden gyereket kórházba szállítanak.”
Próbálják uralni a kaotikus helyzetet.
Egyelőre nem kaptunk jelentést halálos áldozatokról,
de rengetegen megsérültek.
Nyilván ki akartuk deríteni, mi történt,
de abban a pillanatban az életmentés mindennél fontosabb volt.
Alig 10-15 másodpercünk volt felmérni egy-egy sérült állapotát.
Életjeleket kerestem. Bármilyen életjelet.
Pislogási reflex, légzés, szívritmus, pulzus.
Bármit, ami arra enged következtetni, hogy az illető még életben van.
Megmondtam, kit szállítsanak el rögtön, és ki tud várni még pár percet.
Ő súlyos állapotban van.
És ki az, aki nem megy sehová.
Ilyen a tömeges baleseti kategorizálás.
Elárulod a nevedet?
És ráadásul gyerekek is voltak ott.
Megmondod, hogy hívnak?
A kicsikéink...
A kimenekített gyerekek közül egy mutatott életjeleket,
és utána egy hordágyon kihoztak egy idősebb hölgyet.
Mindketten nagyon nehezen lélegeztek.
De a gyerek súlyos fejsérülést szenvedett,
úgyhogy azt mondtam, bugyolálják be,
vigyék az ideiglenes hullaházba,
és valaki maradjon vele, amíg le nem áll a légzése.
Ezt sokan elég rosszul fogadták. Mindenfélének elhordtak.
Azt mondták, nem gondolhatom komolyan.
Azt feleltem: „A gyereket nem lehet megmenteni,
de itt egy nő, és hoznak még kettőt.”
Túl sok sérült volt.
Megfordultam, és ott állt mögöttem az anyja.
Elveszettnek tűnt, és...
Nem ment a gyerekével. Csak integetett.
Egyszerűen csak...
Amikor elvitték a gyerekét, integetett,
aztán elsétált.
10:20 1 ÓRA 18 PERCCEL A ROBBANTÁS UTÁN
Az Oklahoma City-i rendőrség sorra küldte az egységeket a belvárosba.
Tudtuk, hogy súlyos dolog történt.
Rádión utasítottak az őrsről,
hogy folytassam a rutin járőrözést a körzetemben.
Ahogy haladtam az országúton, beértem egy régi sárga Mercuryt.
Feltűnt, hogy a kocsi hátulján nincs rendszámtábla,
szóval a fénnyel és a szirénával félreállítottam.
Kinyitottam az ajtómat, és azt kiáltottam:
„Szálljon ki a kocsiból!”
Nem szállt ki azonnal.
Újra rákiabáltam: „Azonnal szálljon ki!”
És kinyílt a kocsi vezetőoldali ajtaja.
Magas, vékony pasas volt.
Katonai stílusú, tüsi hajjal.
Megkérdeztem, van-e jogosítványa.
Ahogy benyúlt a jobb farzsebébe,
megláttam valamit a bal karja alatt, ami fegyvernek tűnt.
Megragadtam a kabátját annál a puklinál,
előrántottam a saját fegyveremet, és a tarkójához szorítottam.
Azt mondta, meg van töltve a fegyvere.
Megböktem a tarkóját a pisztollyal, és azt feleltem:
„Az enyém is.”
Megmotoztam, megbilincseltem,
elvettem a jogsiját, és hívtam a diszpécsert,
hogy ellenőrizze, köröznek-e egy Tim McVeigh nevű egyént.
A kocsi nem volt lopott, a pasas nem körözték.
Priusza sem volt, de töltött fegyver volt nála,
úgyhogy őrizetbe vettem.
NOBLE MEGYEI BÖRTÖN PERRY, OKLAHOMA
Emlékszem a napra.
A tévéképernyőre tapadtam.
Aztán Charlie besétált egy fickóval,
aki teljesen átlagosnak tűnt, és szabálysértést követett el.
A szokásos eljárás szerint, akit kihágás miatt visznek be,
aztán másnap reggel kiengedik.
Levettem az ujjlenyomatát.
Nem izzadt.
A tenyere nem izzadt.
Higgadt volt, velünk együtt nézte a tévét.
Marsha Moritz és én arról beszéltünk, amit a tévében láttunk,
és McVeigh párszor felnézett a tévére,
de nem fűzött hozzá semmilyen megjegyzést.
Aztán lefotóztam őt.
A mentőcsapatoknak a romokon át kell bekúszniuk...
A képet néztem, és hallgattam, mit mondanak.
...beszélnek az áldozatokkal...
Ott a tévében láttam először a végeredményt.
A testem zsibbadt volt.
Nem tudtam megmozdulni.
Nem igazán éreztem semmit.
Meleg volt és sötét.
Semmit sem láttam.
Amikor levegőt vettem, égetett belül.
Azt hittem, talán meghaltam.
De aztán szirénát hallottam a távolban.
Rájöttem, hogy élve el vagyok temetve.
Segítségért kiáltoztam, de nem hallottam semmit.
Kétségbeejtő,
szörnyű érzés volt.
Én csak...
Egyedül voltam.
Ezen a ponton leállt a kommunikációs hálózat.
A telefonrendszerek nem működtek.
Felállítottunk egy parancsnoki központot,
és szó szerint futókkal kellett üzennem
a többi rendfenntartó szervnek a helyszínen.
Gyorsan meg kellett találnunk a robbanás forrását.
Még keresik a robbanás okát, de lehetséges, hogy gázrobbanás történt.
Nem tudni, mi történt.
A tűzoltóság azt vizsgálja, hogy gázrobbanás történt-e.
Ha nem gázszivárgás volt, vagy ilyesmi,
hanem robbantás, akkor azt alaposan kitervelték.
Tárgyaltam a bombaszakértőkkel,
és mivel az épület elején volt egy nagy üreg,
arra a következtetésre jutottunk, hogy ott lehetett a bomba.
A robbanás iránya az épület felé mutatott.
Ezek alapján az információk alapján úgy véltük,
hogy valóban bomba robbant.
Korábban még nem volt ilyen bombarobbanás az USA-ban.
Olyan helyzettel álltam szemben, amiből tudtam,
hogy az FBI történetének egyik legnagyobb nyomozása lesz.
El az útból!
A nyomozók most már biztosak benne, hogy a robbanás a szövetségi épületnél...
Még nem tudni, hány sérült és eltűnt van,
és egyelőre nincsenek gyanúsítottak...
...ki állhat a bombatámadás mögött.
Bill Neely szerint...
Nincsenek jelentések...
...csak Irán nevezett meg gyanúsítottakat...
...a büntetőbíróság épülete, ami mindig...
Az oklahomai robbantás volt a világ legnagyobb sztorija,
amint megtörtént.
Korábban egyikünknek sem volt dolga ehhez hasonló sztorival.
Óriási szenzáció volt.
Még azelőtt, hogy az FBI azt mondta, hogy ez terrortámadás volt,
mindenki találgatni próbált, hogy ki állhatott a robbantás hátterében.
Az állítólagos szemtanúk rögtön jelentkeztek mindenféle sztorival.
Láttam három férfit.
Egy kisteherautót vettek, tele ammónium-nitráttal.
Fogott egy taxit, zöld volt...
Késeket dugott a bakancsába.
Lapát és kapa volt náluk...
- Fekete hullámos haj... - Talán indiai...
Szakállas arabok...
Olyan 165-170 centi magas.
Tudom, hogy ők robbantottak.
Az FBI körözést adott ki,
miszerint egy barna terepjárót keresnek, benne két közel-keleti illetővel.
A gyanúsítottak közül ketten
20 és 25, illetve 35 és 38 év közötti, szakállas közel-keleti férfiak.
Hirtelen mind kutakodni kezdtünk, van-e közel-keleti kapcsolat.
Egy kormányzati forrás azt nyilatkozta a CBS Newsnak,
hogy ez közel-keleti terrorizmusnak tűnik.
Az FBI nem hivatalosan közel-keleti vonatkozású incidensként kezeli az ügyet.
Egy muszlim nő a gyerekével.
A nő nagyon gyorsan szaladt, a lányával együtt.
Ki voltak öltözve. Fura volt.
Sok közel-keleti egyén mászkált itt.
Hogy néztek ki?
Hát... Sajnálom, de nekem mind ugyanúgy néznek ki.
Valaki megerősítené, hogy ma van Waco második évfordulója?
- Ugyanaz a nap. - Aznap volt a tűz?
- Ezért pont 19-e. - Mint Waco.
- Jézusom! - 1993-ban.
Az egyik riporterünk rámutatott, hogy április 19-e volt.
Felvetette,
hogy hazai terrorizmusról lehet szó.
Úgy vélem, még túl korai kizárni,
hogy a támadás valamiféle bosszú azért, ami pont két éve Wacóban történt.
1993 DÁVIDISTA BIRTOK, WACO, TEXAS
1993-ban rajtaütést hajtottak végre egy dávidista csoport birtokán,
akiket David Koresh vezetett,
és aki egy hatalmas illegális fegyverarzenált halmozott fel Wacóban.
911, mi a vészhelyzet?
Körbevették az épületünket 75-en, és lőnek ránk.
Gyerekek és nők is vannak idebent. Elég!
Lövöldözés lett belőle,
majd egy 51 napos ostrom, amihez az FBI is csatlakozott.
Bob Ricks volt az egyik ügynök,
aki irányította az eseményeket a dávidisták wacói ostroma alatt.
Az az elsődleges célunk, hogy kijöjjenek onnan.
De mindig azt felelik, hogy Isten üzenetére várnak.
Kezdettől fogva tudtuk,
hogy rendkívül nehéz lesz megoldani a wacói helyzetet.
1993. ÁPRILIS 19.
Április 19-én megpróbálták könnygázzal kifüstölni a dávidistákat,
és tűz ütött ki, amiben 76 ember, köztük 22 gyerek meghalt.
Waco volt az FBI modern kori történetének a mélypontja.
És rengeteg különféle ember figyelmének a központjába került,
akik aggódtak, hogy mit fog kezdeni a kormány a fegyvereikkel.
Aggódnunk kéne a nők és a gyerekek miatt.
Minek mentek be oda?
Egy rohadt fegyver miatt, amit a pasasnak joga van birtokolni?
Országszerte tüntetéseket tartottak,
többek között a washingtoni Lincoln-emlékműnél is.
Ha illegális és igazságtalan fegyvertörvényeket fogadnak el,
és elveszik a fegyvertartási jogunkat, akkor Isten óvja őket!
MEGBOSSZULJUK
Voltak, akik milíciákat hoztak létre.
A lőfegyverügyisek a bűnözök, nem én. Törvénytisztelő polgár vagyok.
Én nem öltem meg több mint 80 embert Wacónál.
Sok szélsőjobboldali csoport a megtorlásról beszélt,
és hogy a népnek vissza kell vágnia a szövetségi kormány tettei miatt.
Az Oklahoma Cityben történt robbantás előtt
beszéltem a főügyésznővel, amikor idelátogatott.
Azt mondtam neki: „Talán nem tudja, de Waco a mai napig érzékeny pont itt.”
Azt felelte: „Kétlem, hogy bárki törődik még Wacóval.”
Valójában utasítást kaptunk arra, hogy többé ne is beszéljünk Wacóról.
Amikor megláttam a felvételeket a robbanás napján,
azonnal arra gondoltam, hogy biztosan köze van Wacóhoz.
Annyira felkavaró volt,
hogy megálltam az autómmal, és egy árokba hánytam.
Az asszisztensem azt mondta: „Bob, ma van április 19-e.”
Ettől teljesen elárasztottak az érzelmek,
és abban a kezdeti pillanatban
szinte biztosra vettem, hogy az egésznek Wacóhoz van köze.
Rengetegen vannak az országban, több ezren,
akik azt a terrortámadást...
Ezt a szót használom, mert annak tartják.
Akik a wacói ostromot és az ott kitört tüzet
világszerte hallott kezdő lövésnek tekintik.
Úgy vélik, háborúban állnak a kormánnyal,
és szerintük az volt a kezdő lövés.
Mindenki rettegett attól,
hogy a robbantás csak egy sokkal nagyobb dolog nyitánya.
Aznap reggel bekapcsoltam a tévét, és láttam a füstfelhőt.
FBI-ügynök voltam az Oklahoma Cityben lévő részlegen.
A Murrah szövetségi épületben
több ügynökség is volt.
Mindenkit ismertem ott.
Amikor megláttam, kocsiba szálltam,
bekapcsoltam a lámpát és a szirénát,
és siettem Oklahoma Citybe.
Száguldottam.
Mindenhol piros lámpák voltak, fekete füst gomolygott a kocsikból,
aztán befordultam a sarkon, és megláttam a szövetségi épületet.
Látom magam előtt,
de az agyam képtelen volt befogadni a látványt.
Bementem, hogy túlélőket keressek, ami még az épületben voltak.
De nem ritka, hogy egy merénylő,
aki bombát robbant,
még egy bombát elhelyez a helyszínen, amivel a mentőcsapatokat akarja támadni.
Úgyhogy már voltak,
akik egy esetleges második bombát kerestek.
Bizonyítékokat keresünk,
robbanószereket, amik távolabbra repültek,
bármit, ami árthat az embereknek.
Az épület kilenc emeletes volt,
és minden emelet ilyen vastag betonból volt,
betonacéllal a közepén.
Az emeletek sorra kilapították egymást.
Minden emelet egyenként ráomlott az alatta lévőre,
amíg már nem tudtak hová omlani. Ezen kellett átverekednünk magunkat.
Először is sebesülteket kerestünk,
és orvosok is voltak velünk, akik ott helyben amputációkat végeztek.
Amikor egy sebész bekúszott egy lyukba amputálni,
odaadta a tárcáját, és azt mondta: „Ha rám omlik, add oda a nejemnek!”
Nagyon nehéz volt közlekedni az épületben.
Senki sem tudta, vajon összeomlik-e.
Egy nővér berohant az épületbe, hátha tud segíteni.
Egy betondarab a fejére zuhant, és azonnal végzett vele.
Itt holttestek vannak. Egy férfi...
Férfihangokat hallottam.
Sikoltozni kezdtem, mire azt kiáltotta: „Itt egy túlélő! Erősítés kell!”
Azt mondta, nem látnak engem,
a hangomat kell követniük, és beszéljek hozzájuk.
Van itt még egy!
Hallottam, hogy közelednek, és a jobb kezem kilógott a törmelékből.
És úgy éreztem, hogy valaki hozzáért a kezemhez.
Szóltam, hogy szerintem megérintett.
Azt kérdezte, milyen színű a felsőm.
Mondom, nem tudom. Mire ő: „Gondolkozzon! Milyen színű?”
Azt feleltem, zöld.
Ahogy kimondtam a szót, éreztem, hogy valaki megragadja a kezemet.
Gondoltam: „Ez az! Háromra kihúznak innen.”
10:28 1 ÓRA 26 PERCCEL A ROBBANTÁS UTÁN
Körbejártam az épületet, aztán felnéztem a törmelékkupac tetejére.
Megláttam egy LAW páncéltörő rakéta ládáját.
A LAW egy vállról tüzelhető páncéltörő gránátvető.
Nagy lövedéket lő ki, ami ha becsapódik, felrobban.
Tankokra szoktak lőni vele.
Egyszer csak megtudtam,
hogy találtak még egy bombát a Murrah épületben.
Az épület felrobbant, és anyám odabent van.
Még egy bomba!
Bomba! Futás!
Mindenki hátra! Bomba!
Még egy bomba! Úristen!
Állj!
Evakuáljanak mindenkit!
Minden egységnek. Ürítsétek ki az épület keleti oldalát! Vészhelyzet van.
Nagy zűrzavart hallottam.
A törmelék remegni kezdett,
és hallottam, ahogy az emberek futnak a felszínen.
Mi történt?
Találtak még egy bombát. Mindenkit evakuálniuk kell.
Az emberek kiözönlöttek az épületből.
Nem voltam hajlandó elmenni.
Egy járőr fegyvert fogott rám: „Ha nem mész el, lábon lőlek.”
Nem akartam otthagyni a betegeket, de azt mondta:
„Rohadtul lábon lőlek, ha nem tűnsz el innen.”
Úgyhogy elmentem.
Nagy az aggodalom, hogy újabb robbanás lesz.
Ezért evakuálják a belvárost.
Az orvosok is menekülnek a helyszínről.
A férfiak azt kiáltozták: „Van még egy bomba!”
Rájöttem, mi történik.
Elmondtam a nevemet, és kértem, adják át a családomnak, hogy szeretem őket.
Otthagytak élve eltemetve.
Elkezdtem az életemen gondolkodni, és...
A kapcsolataimon,
azon, hogyan segíthetnék másokon, és...
Azon, hogy nem voltam anya.
És hirtelen
minden világossá vált.
Nem önmagamhoz hűen éltem az életemet.
És akkor ott, amikor készültem meghalni, rádöbbentem,
hogy nem így akarok élni,
hanem másképp, de már túl késő.
Emberek, menjenek hátrébb! Gyerünk, hátra!
- Mozgás, idióta! - Menjenek távolabb!
Egy katonával felmásztunk a létrán.
Le kellett hoznom a ládát a nyolc emeletnyi törmelék tetejéről,
a létrán, minél gyorsabban, nehogy felrobbanjon.
Odamentem, vetettem egy pillantást a LAW rakétára,
és láttam, hogy éles.
Kötelet kötöttünk köré,
és lecipeltük a ládát.
Leértünk, felraktuk egy furgonra,
és a megyei tűzszerészet telepére szállították, hogy felrobbantsák.
Nem volt valódi rakéta.
Másolat volt, amit a vámnál akartak bevetni egy titkos akció során.
Ez szörnyen frusztráló volt,
mivel ez megzavarta a mentési munkálatokat.
Utána visszaengedtem az embereket.
A lőfegyverügyi iroda megerősítette,
hogy a robbanószerkezet, ami miatt az emberek elmenekültek,
csak egy oktatási célú eszköz volt,
amit az ügynökség Oklahoma Cityben lévő irodájában tároltak.
Még vannak odabent emberek.
Nem tudni, hogy vannak-e köztük túlélők.
Az utcán rohanva odaértem egy tűzoltóautóhoz.
Láttam, hogy Matt Lotspeich különleges ügynök eléggé feldúlt.
Megkérdeztem, mi a baj.
Azt mondta, bent hagyott egy túlélőt.
Megfordultunk, ránéztünk az épületre,
és elindultunk vissza.
Hol van?
Vastag porréteg fedett be mindent,
és érezni lehetett, ahogy mozog az épület.
Arra gondoltam: „Bár elmondhatnám a gyerekeimnek, hogy szeretem őket!”
Mert azon a ponton...
nem voltam benne biztos, hogy kijövünk.
Amikor lejutottunk oda, ahol Amyt maga alá temették a romok,
volt ott egy nagy betonlap, ami így állt,
és ez volt itt Amy,
több tonna törmelék alatt.
Hallottam a hangjukat, és egyikük megragadta a kezem.
Megvan.
Sikerült megfognia valaki kezét, aki próbálta kiásni őt,
szóval megfogta Matt bakancsát, és végig abba kapaszkodott.
Ezúttal nem engedem el.
Matt és a tűzoltók törmelékdarabokat adogattak,
hogy továbbadjam a rendőröknek odafent.
Aztán megláttuk a nőt.
Fogalmunk sem volt, hogy élhette túl.
Be voltam szorulva, és ahogy próbáltak kiszabadítani,
azt mondták, hogy még mindig a székemben ülök,
fejjel lefelé, három méternyi törmelék alatt.
Aztán hirtelen azt mondták:
„Háromig számolunk. Ez fájni fog.”
Elszámoltak háromig, és kihúztak engem a törmelék alól.
Igen, mindenem fájt.
Minden idegszálamat éreztem,
de nem számított.
Kivittek az épület hátuljánál.
Nem hittem a szememnek.
Nem tudtam, milyen sérüléseim vannak.
Nem tudtam, mi van a barátaimmal, de sosem felejtem el, ahogy...
felnéztem az égre, friss levegőt szívtam a tüdőmbe,
és megígértem az Úrnak, hogy új életet kezdek.
Érezhető a félelem a belvárosban.
A hatóságok próbálják kideríteni, ki tette, és mi maradt hátra.
A robbantások gyakran nagyon bonyolult ügyek,
mert a bizonyíték megsemmisül.
Át kell fésülnünk egy nagyjából tíz háztömbnyi területet.
Mindent össze kell szednünk, ami bizonyíték lehet.
Megkérdezték, kitől akarok segítséget kapni.
Úgy véltem, Danny Coulson
rendkívül hasznos lehet.
A túszmentő egység vezetője volt.
Egyenesen a parancsnoki központba mentem Rickshez.
Azt mondta, felügyeljem a bizonyítékbegyűjtést,
ő pedig vezeti a nyomozást.
Beküldtük a bizonyítékkezelő csoportot, és átfésültük a helyszínt.
Több százan dolgoztak a helyszínen,
hogy módszeresen végezzük a nyomozást.
A hatóságok úgy vélik, egy autóban lehetett a bomba.
Bizonyíték egyelőre nincs rá, a helyszínelők még dolgoznak.
Sok mindent átfésültünk,
a dolog nyitja azonban a teherautó differenciálműje volt.
Az első kulcsfontosságú bizonyítékot egy háztömbnyire találták az épülettől.
A Regency Towers nevű lakópark előtt.
Egy férfi odakint állt,
egy helikopterre emlékeztető hangot hallott,
aztán egy hátsó tengely hirtelen belerepült egy kocsiba.
Az FBI megkeresett, mert 16 évig kocsilopási ügyeken dolgoztam.
Amikor megláttam azt a tengelyt, távol a Murrah épülettől,
tudtam, ahhoz a teherautóhoz tartozott, ami felrobbantotta az épületet.
Olyan nagy erejű volt a robbanás,
hogy a bombát szállító teherautó hátsó tengelye ilyen messzire repült.
Csak az utolsó számot láttam.
Fogtam egy vegyszeres szerszámot és egy drótkefét, megtisztítottam,
aztán leolvastam róla a számot.
Ez óriási áttörés volt.
Felhívtam az autólopásokkal foglalkozó hivatalt,
és megkértem őket, hogy keressék meg a teljes alvázszámot.
Azt mondta, egy bérelhető teherautóé a szám.
Két nappal korábban kibérelték azt a teherautót
a Junction City-i Elliott's Karosszéria-műhelyben.
A robbantás napján egy kansasi irodában voltam.
Azt hittem, csak nézem majd a tévét,
és bosszankodom, hogy nem segíthetek.
De délután három körül felhívtak.
A teherautót a kansasi Junction Cityben bérelték ki.
Oda kellett sietnem a dokumentumokért,
hogy elvigyem őket a laborba.
Amikor átnéztem a papírokat Elliott's Karosszéria-műhelyéből,
láttam, hogy a bérlő a Robert Kling nevet használta.
Elkezdtük kikérdezni az embereket a műhelyben.
Rájöttem, tudnánk fantomképeket készíteni,
és az FBI azt mondta, hogy odarepítenek egy fantomképrajzolót,
aki reggelre ott is lesz.
16:30 7 ÓRA 28 PERCCEL A ROBBANTÁS UTÁN
Clinton elnök szövetségi vészhelyzetnek tartja az ügyet.
Nagy vita volt arról,
kiadjuk-e a teherautóval kapcsolatos információkat.
Végül arra jutottunk, az több ezer nyomhoz is vezethetne,
így visszatartottuk az információkat.
Egyelőre nincsenek feltételezéseink arról,
hogy ki okozhatta ezt a robbantást.
Jelenleg több száz, ha nem több ezer nyomunk van,
amik a betelefonálóktól és az állítólagos szemtanúktól származnak.
Ezeket egytől egyig komolyan vesszük.
De egyelőre nem akarunk találgatni, hogy ki a felelős.
Biztosítani akartam az amerikai polgárokat arról, hogy megoldjuk az ügyet.
ELSŐ KERESZTÉNY EGYHÁZ OKLAHOMA CITY
A KATASZTRÓFA ÉRINTETTJEINEK GYÜLEKEZŐHELYE
Végül elmentem a templomba.
Az volt a kijelölt helyszín, ahol várakozhattunk.
Minden család ott volt.
Az épületben lévők szerettei.
Emlékszem, ahogy Tony belépett.
És...
Csak az arcára emlékszem.
Beszélni sem tudtunk.
Csak öleltük egymást.
Amikor beesteledett, az volt a dolgom,
hogy beszéljek a szülőkkel, akik nem tudták, mi történt a gyerekükkel.
Robin Marsh jelentkezik, aki ott van a családtagokkal,
akik közül sokan arra várnak, hogy hírt kapjanak. Robin?
Igen, itt van velem a Cooper család.
Van egy képünk a kis Antonióról,
aki hat hónapos.
Most mindannyian ezért a kisbabáért imádkozunk.
Úgy tudjuk, elképzelhető, hogy az egyik gyermek,
akit még nem azonosítottak, a Cooper baba lehet.
Mrs. Cooper, ön a belvárosban dolgozik. Meséljen!
A reggeli rutin része, hogy elviszik a kis Antoniót a napközibe?
Igen, mindennap elviszem oda, és...
Ebédszünetben mindig bemegyek hozzá, de ma nem tudtam.
Emlékszem, nagyon hideg volt aznap éjjel.
Lecsökkent a hőmérséklet.
Eleredt az eső, és az járt a fejemben:
„Uram, kérlek, ne hagyd, hogy a babám éhesen fagyoskodjon ott...
sebesülten.”
Életem legrosszabb éjszakája volt.
Már csak ez hiányzott. Eleredt az eső.
Hátborzongató a látvány mögöttem.
A mentési munkálatok folytatódnak, és bár remélik, hogy találnak túlélőket,
egy hölgy, aki egész nap segített áldozatokat kimenteni a romok alól,
attól tart, több száz halálos áldozatra számíthatunk.
1995. ÁPRILIS 20. EGY NAPPAL A ROBBANTÁS UTÁN
Egy történet ma reggel boldogan végződött.
Amy Petty öt órát töltött a Murrah épület romjai alatt,
mielőtt kimentették őt.
Most már Oklahoma City Presbiteriánus Kórházában van.
Hogy érzi magát?
Mindenem fáj, de szerencse, hogy élek.
Mit mondanak az orvosok az állapotáról?
Egy ideig lesznek fájdalmaim, és egy nagy vágás van a lábamon.
De rendbe jövök.
Megállás nélkül csörgött a telefonom.
A kollégáim családtagjai hívtak,
hogy megkérdezzék, láttam-e
a szerettüket aznap az irodában, és hogy mi volt rajta.
De nem emlékeztem semmire.
Remélem, megtalálják őket. Nagyon remélem, hogy életben vannak.
Április 19-e szörnyű nap volt,
április 20-án pedig az emberek
összefogtak.
Az emberek ételt és mindenféle dolgokat hoztak.
Itt a véradóközpont. Az emberek sorban állnak előtte.
Mind különbözünk, de legalább össze tudunk fogni,
hogy segítsünk másokon.
Látni lehetett, hogy ezt az egyetlen őrült és borzalmas tettet
több száz, aztán végül több ezer önzetlen cselekedet követte.
Az emberek odajöttek, és megpróbáltak valahogy segíteni.
Ellátóközpontot hoztak létre a területen belül.
Ha nem volt bakancsod, adtak.
Ha éhes voltál, kaptál enni. Nem kértek érte pénzt.
Az oklahomaiak elképesztőek voltak.
Mindenkiben ez tartotta a lelket.
KÖSZÖNJÜK A SEGÍTSÉGET! ISTEN ÁLDJON TITEKET!
Megjött a fantomképrajzoló, és munkához látott
három szemtanúval a műhelyből.
Meg volt lepődve, mert az első szemtanú
egy veteránnak tűnő fehér férfit írt le,
nem egy közel-keleti férfit.
Hétkor már két fantomképünk is volt.
Két egyelőre azonosítatlan férfiről.
Aztán kiküldtem pár csapatot, hogy átfésüljék Junction City területét,
hátha valaki látta ezt a két illetőt.
Látott egy Ryder teherautót vagy...
Lezártuk az utakat, és mindenkit kikérdeztünk,
hogy látott-e egy Ryder teherautót vagy gyanús alakokat a közelben.
Aznap reggel felhívtam a bírósági hivatalt.
Bíróság elé akartam állíttatni Timothy McVeigh-t.
Azt mondták, aznap nem megoldható, mert túl elfoglaltak. Gondoltam, oké.
Még egy napig bent tartottuk.
Hogy van, uram? Nyomozást folytatunk az oklahomai robbantás ügyében.
Az ügynökök a fantomképekkel
elmentek éttermekbe, alkatrészüzletekbe és hotelekbe.
Az FBI-ügynökök házról házra jártak.
Mindenkitől megkérdezték, látták-e őket.
Négy óra alatt rengeteg üzletet bejártak.
Óriási szerencsénk volt,
mert az egyik csapat a Dreamland Motelbe ment.
Beszéltek a tulajjal, Lea McGowannel.
Amikor megkérdezte, látott-e itt valakit Ryder teherautóval,
a nő azt felelte, hogy igen.
Megmutattuk neki
a karosszéria-műhelyben készült fantomképet,
és ő azt mondta, nagyon hasonlít arra a férfira,
aki a Ryder teherautóval járt ott.
Azt mondtam nekik, hogy ez Mr. McVeigh képe.
Úgy néztek rám, mintha hazudnék.
Nem hazudtam. McVeigh néven írta alá.
Akkor hallottuk először Tim McVeigh nevét.
Megkérdeztem, végzett-e valaki offline keresést az NCIC-ben.
Az NCIC a letartóztatások országos adatbázisa.
1995-ben léteztek olyan számítógépes szalagok, amikből kiderült,
ha valakit félreállítottak a rendőrök.
Hogy hol állították félre, és pontosan mikor.
Ha szükségünk volt valamire az offline adatbázisból,
utasítanunk kellett a számítógépet, hogy keresse meg az adott nevet.
KERESETT NÉV: MCVEIGH, TIMOTHY JAMES
Beraktuk a szalagot, lefutott a keresés,
aztán beraktunk egy újat.
Nagyon lassú volt.
Közben a híváslistákat is ellenőriztük.
Minden hívást, amit a Dreamland Motel 25-ös szobájából indítottak,
ahol McVeigh megszállt.
Szombat este felhívott egy helyi éttermet,
ahol leadott egy rendelést Robert Kling néven.
Ugyanezen a néven kölcsönözték ki a Ryder teherautót.
Szóval tudtuk, hogy vagy Timothy McVeigh maga Robert Kling,
vagy köze van egy bizonyos Robert Klinghez.
Sikerült megtaláltunk a bombatámadás egyik elkövetőjét.
16:08 31 ÓRÁVAL A ROBBANTÁS UTÁN
A nyomozók azonosítottak egy járművet,
amit használtak a tegnapi, szövetségi épületet ért támadás során.
A nyomozás során kiderült,
hogy két fehér férfi hozható kapcsolatba a járművel.
A két férfiről fantomképek is készültek.
Aki információval rendelkezik róluk,
azonnal jelentkezzen a legközelebbi FBI-irodában.
Ledöbbentem a fantomképek láttán.
Vidéki suttyóknak tűntek,
akik inkább egy sörszállítót raboltak ki.
Nem úgy néztek ki,
mint akik képesek kitervelni egy ekkora robbantást.
Mind azt akartuk, hogy külső ellenség legyen.
Mitch és Jenifer, micsoda fordulat!
Ment a találgatás,
és mindenki az iszlám fundamentalistákra gyanakodott,
most viszont hirtelen újra Waco került a figyelem középpontjába.
Ismét a hazai terrorizmus áll a fókuszban, a nemzetközi helyett.
És akkor rájössz...
Jesszus! De hiszen ezek mi vagyunk.
1995. ÁPRILIS 21. KÉT NAPPAL A ROBBANTÁS UTÁN
A gyász óráról órára egyre nagyobb itt Oklahoma Cityben.
Akárcsak a düh. Ezt mondják a betelefonálóink.
Nézzük az FBI tegnap délutáni információit a gyanúsítottakról!
A médiában megjelent egy kábé 180 centi magas fehér férfi.
Vicces volt a cellában hallgatni a személyleírást.
175-175 centi magas.
Az egyik srác azt mondta:
„Hé, téged nemrég hoztak be!” De viccelt.
Mondtam, hogy figyeljen a leírásra.
„Én 187 centi vagyok.” És tovább viccelődtünk.
Aztán totál bevették, hogy nem illik rám a személyleírás.
Szóval ott helyben eloszlott a gyanújuk.
1 TALÁLAT: TIMOTHY JAMES MCVEIGH RÉSZLETEK MEGTEKINTÉSE
Másnap bementem a parancsnoki központba,
és mindenki izgatott volt. Mondom, mi történik?
Walt Lamar bejött az irodámba, és azt mondta: „Főnök, nem fogja elhinni.
Timothy McVeigh-t letartóztatták az oklahomai Perryben,
kábé egy órával a robbantás után.”
Délelőtt felhívtak az FBI-tól.
Tudni akarták, Tim McVeigh még börtönben van-e.
Azt mondtam:
„McVeigh már a tárgyalóteremben van,
és jelenleg épp a bíró előtt áll.”
Nagyjából 35-45 percre volt attól, hogy kisétáljon az ajtón.
Ő a kapocs,
ami az egész nyomozást összetartja.
Utasítottam Dannyt, hogy menjen Perrybe,
és készüljön fel McVeigh visszaszállítására Oklahoma Citybe.
Azt mondta: „Kapd el!”
Hallottuk, hogy valakit letartóztattak, és hogy Perryben van, a megyei bíróságon.
Kocsiba pattantam a fotóssal, és Perrybe mentünk.
Rendkívüli hírt kaptunk a CBS-től,
miszerint letartóztatás történt. Máris kapcsoljuk őket.
Úgy tudjuk, hogy az oklahomai Perryben őrizetbe vettek valakit,
akire illik az egyik gyanúsított személyleírása, amit tegnap tettek közzé.
És ezzel egyidőben megtudtuk,
hogy razzia történt a michigani Deckerben.
Mert a börtönben kitöltött adatlapján
McVeigh egy deckeri címet adott meg az otthoni lakcímeként.
És a Dreamland Motelben
Timothy McVeigh ugyanazt a michigani címet használta.
Úgyhogy valaki azon a címen közvetlenül kapcsolódik a robbantáshoz.
Ez hamar eljutott az országos médiához.
A hatóságok találtak egy lehetséges gyanúsítottat egy vidéki házban,
amit a szövetségi, a helyi és az állami hatóságok körülvettek.
A szerkesztőség tele volt tévékkel, és ahogy felnéztünk,
élőben figyelhettük, ahogy rajtaütést végeznek
annál a michigani farmháznál.
Megtudtuk, hogy a farmház tulajdonosa egy bizonyos James Nichols volt,
aki a fivérével, Terry Nicholsszal él ott.
A házban vagy a melléképületben lehet
egy bizonyos Jerry Lynn Nichols, vagy a fivére, James Douglas Nichols,
vagy akár más családtagjaik is.
Ők az Oklahoma Cityben történt robbantás két lehetséges gyanúsítottja.
Így kapcsolódik az ügy Decker városához.
Közben megtudtuk az oklahomai Perryben letartóztatott férfi nevét:
Timothy McVeigh.
Tehát ő az, aki ma Perryben letartóztattak.
Körülvettük a házat, amit közvetített az országos tévé,
ezért nagyon veszélyes helyzet volt.
Behatolnak a házba. Besétálnak.
Valószínűleg jobban látják nálam.
Úgy tűnik, bemennek a házba.
Az FBI bement a deckeri házba, de nem találtak senkit.
Most pedig élőben jelentkezik Robin Marsh az oklahomai Perryből.
Élőben közvetítettük az eseményeket,
és egyre többen odajöttek. Körülnéztem,
és hirtelen több ezren voltak.
A világ minden tájáról jöttek riporterek ebbe az oklahomai kisvárosba.
Láthatják, ahogy civil ruhás rendőrök érkeznek
a Noble megyei börtönhöz.
Az autópálya-rendőrség hozta ide őket.
McVeigh nagyon közel járt ahhoz, hogy kijusson a bíróságról.
De szerencsére még azelőtt odaértünk.
Ha akkor nem találjuk ott Timothy McVeigh-t,
akkor egy gyötrelmes időszak következett volna
minden érintett számára.
Emlékszem, felmentem a lépcsőn, és ott volt egy cowboykalapos úriember.
Azt kérdezte, az FBI-tól jöttünk-e.
Mondom, igen.
Mire ő: „Ha nem tudják rábizonyítani, rakják ki a hátsó kapun, és mi megoldjuk.”
Nagy volt a feszültség. A tömeg látni akarta őt.
Engedjék ki itt, és hagyják, hogy nekimenjünk!
Ha bűnösök, nyírják ki a rohadékokat!
- Mondd a kamerába! - Öljék meg!
- Szerintem is.
Felnéztem, és megláttam a kommandósokat a bíróság épületének a tetején.
Arra gondoltam, hogy ki kell hozniuk onnan a pasast.
Aggódtam, hogy egy rosszfiú megpróbálja elrabolni vagy megölni.
Úgy értem, ha valamiféle szervezet tagja,
a főnök helyében én azonnal megöletném.
Nehogy bármit kifecsegjen.
Csak vártunk és vártunk. Egyre feszültebb volt a hangulat.
McVeigh pont úgy nézett ki, mint a fantomképen.
Azt kérdezte: „Tudja, miért vagyunk itt?” Mire én: „Az oklahomai dolog miatt.”
És közöltem, hogy ügyvédet akarok.
Kötelességem volt megvédeni McVeigh-t. Nem akartam, de az volt a feladatom.
Megkérdeztem, kaphatnék-e egy golyóálló mellényt.
Ha rám lőnek, hát legyen, de újra megkérdeztem,
kapok-e mellényt. Közölték, hogy nem.
Mire én: „Cipőt sem kapok?”
Azt felelték, hogy nem.
Köszönöm!
Nehéz volt bármit kihallani, mert mind egyszerre kiabáltak.
De egyre emlékszem.
„Nézz ide, te kibaszott csecsemőgyilkos! Nézz a szemembe!”
Rögtön arra gondoltam, nem adom meg neki ezt az örömöt.
Mr. McVeigh-t az imént szállították el
a megyei bíróságáról az oklahomai Perryben.
Közlekedési kihágás és tiltott fegyverviselés miatt hozták be.
Az ügyész és a bíró nem tudták, hogy ki is ő valójában.
Sok más ügyünk volt, így ma reggelig vártunk a tárgyalással.
Normál esetben a fickót már tegnap kiengedték volna.
Hogy érzi magát ettől?
Az Úr vigyázott ránk.
Az FBI közben elkezdett bizonyítékokat gyűjteni.
James Nichols és a testvére, Terry otthonában.
A Nichols fivérek kormányellenesek.
Nem hisznek a rendszerben vagy a bankokban.
Végtelenül gyűlölik a kormányt.
Sok mindent megtudtunk Terry Nicholsról,
aki Timothy McVeigh egyik legközelebbi társa volt.
Az FBI hamar kiderítette,
hogy Tim McVeigh egy ideje ott lakott,
és Terry Nichols katonatársa volt.
Találtunk egy fotót az osztagukról,
amin Nichols és McVeigh is szerepelt.
Onnantól kezdve arra összpontosítottam,
hogy kiderítsem, hol lehet Terry Nichols.
Megtudtuk, hogy Terry Nicholsnak van egy exneje, Lana Padilla.
Lana Padilla elmondta, hogy Terry a kansasi Heringtonban él.
Herington nincs messze onnan,
ahol a Ryder teherautót kibérelték Junction Cityben,
így Terry Nichols érdekessé vált.
Elkezdtük megfigyelni Terry Nichols házát, azzal az utasítással,
hogy ne vegyen minket észre, de ne is lógjon meg előlünk.
Az ügynökök ott ültek egy ideig,
mígnem Nichols kijött a feleségével és a gyerekével.
Beültek a furgonba, és elhajtottak.
Az ügynökök követték őket.
Terry Nichols megfordult, elhajtott az utca mellett, ahol lakott,
és a Heringtoni Közbiztonsági Hivatal felé vette az irányt.
Úgy tűnt, észrevette, hogy követik,
szóval bement a helyi rendőrőrsre,
és feladta magát.
Azonosították a férfit, aki feltehetően Terry Nichols Michiganből.
Úgy tudjuk, feladta magát a heringtoni rendőrségen.
McVeigh a kocsiban volt a hátsó ülésen.
Fel akart kelni, de leültettem.
Azt mondtam: „Viselkedjen az úton, különben bántani fogom!”
„Legyünk mind úriemberek!” Mire ő: „Igenis.”
A helikopter padlójához bilincseltem őt,
mert nem akartam, hogy a végén még megölje magát.
Élve akartuk a pasast. Nem halhatott meg.
De nem tudtuk, mivel állunk szemben.
Ez egyetlen fickó. Egy ember.
Vajon egy nagyobb összeesküvés része, és végezni akarnak vele?
Fogalmunk sem volt. Úgyhogy beszéltem a pilótával a fülesen.
Kértem, repüljünk alacsonyan, nehogy rakétát lőjenek ránk.
Mire ő...
Szó szerint kerítésen ugrottunk át, olyan alacsonyan repültünk.
McVeigh még csak nem is pislogott.
Így ült ott...
Nem nézett se jobbra, se balra.
Kővé dermedt.
TINKER LÉGIERŐBÁZIS OKLAHOMA CITY
Ricks utasítására a Tinker légierőbázisra vittük.
FBI-kommandósokat is odaküldött.
Ma este letartóztattak egy amerikait, egy másikat kikérdeznek.
A heringtoni rendőrőrsön
tíz órán át tartott Terry Nichols kihallgatása.
Leültünk beszélni vele.
Nem tűnt zavartnak vagy idegesnek.
Kimért és higgadt volt.
Mindig visszatértünk arra, hogy fegyverbemutatókra jártak,
és bombák készítéséről beszéltek.
Életem leghosszabb kihallgatása volt.
Elég durva dolgokkal állítottuk szembe.
Megkérdeztem, szerinte lehetséges-e, hogy McVeigh tette.
Azt felelte: „Megtehette a tudtom nélkül.”
Aztán Terry kijelentette,
hogy ő is annyira ért a bombakészítéshez, mint Tim McVeigh.
Sosem mondta ki, hogy ő tette, vagy ő és McVeigh tették,
de a kijelentései után úgy voltam vele, megvan, amire szükségem volt.
Most már semmi kétség,
hogy ha esküdtszék elé állítjuk a fickót, bűnösnek találják majd.
1995. ÁPRILIS 22. 3 NAPPAL A ROBBANTÁS UTÁN
A ma reggeli friss híreink következnek.
A szövetségi ügynökök jól haladnak
a bombázás ügyében, egyesek szerint rendkívül gyorsan.
Egy férfi ellen már vádat emeltek, és újabb letartóztatásokra számíthatunk.
Miközben Terry feladta magát, az FBI-ügynökök átkutatták az otthonát.
Az volt a kérdés, hogy ő-e az egyetlen?
Vagy egy csoport tagja? És megismétlődik-e a robbantás?
Nem tudták, van-e ott csapda, ami robbanást idézhet elő.
Úgyhogy számos óvintézkedést tettek, mielőtt végre átkutatták a házat.
Rengeteg bizonyítékot találtunk a házban.
Öt tekercs gyújtózsinórt, detonátorokat.
Találtunk egy telefonkártyát,
és egy blokkot közel egy tonna ammónium-nitrátról.
A robbantás után Nichols megpróbált mindentől megszabadulni.
Az udvarára szórta az ammónium-nitrát műtrágyát. A szomszédok azt mondták,
úgy tűnt, mintha havazna.
Lassan kezdtek összeállni a konkrét vádak Terry Nichols és Tim McVeigh ellen.
De tudtuk, hogy szükségünk van egy bennfentesre.
Felhívtam a buffalói részleget, ahol McVeigh felnőtt,
és kértem, hogy vigyék be az apját.
Nagyon sajnáltam a fickót.
Ha az én fiam lett volna,
azt nem bírtam volna elviselni.
Megkérdeztem tőle, hogy ki lehetett a fia cinkostársa.
Azt felelte, Terry Nichols és Michael Fortier.
Bingó!
Michael Fortier, Terry Nichols
és Tim McVeigh egyszerre szolgáltak a seregben,
és nagyon hasonlóan gondolkodtak.
Nagyon közel álltak egymáshoz, mindhárman kormányellenesek voltak.
Fortier akkor Arizonában élt.
Bob Ricks megkért, hogy keressem fel Michael Fortiert.
Bevitettük őt a seriffel, hogy ki tudjam hallgatni.
Egy patkánynak nézett ki.
Mondtuk, hogy a robbantásról akarunk beszélni vele.
Ezen felháborodott.
Kétlem, hogy Tim felrobbantott bármiféle épületet Oklahomában.
Az elmúlt évben McVeigh egy ideig Kingmanben élt.
Fortier segített neki munkát találni.
Nem akarok beszélni.
Mike Fortier, kingmani lakos, McVeigh katonatársa,
egyes források szerint koronatanú lehet az ügyben.
Az FBI lerohanta a lakókocsiját.
A szövetségi ügynökök és a média fenekestül felforgatták az életét.
Még nem volt elég információnk ahhoz, hogy vádat emeljünk Fortier ellen.
NICHOLS OTTHONA HERINGTON, KANSAS
A legfontosabb dolog, amit Terry Nichols házában találtunk,
ami összekötötte Fortiert a robbantással, a telefonkártya volt.
Akkoriban még senkinek sem volt mobiltelefonja,
de kapni lehetett feltöltős telefonkártyákat,
amiket időnként fel kellett tölteni pénzzel.
Azért azt használták, mert azt hitték, hogy anonim.
De mi térképnek használtuk őket.
A telefonkártya kulcsfontosságú volt,
mert annak segítségével az FBI feltérképezte a teljes hálózatukat.
Anélkül sosem találtak volna rá bizonyos helyekre.
Vissza tudtuk követni, hogy hol jártak pontosan,
amikor körbeutazták az országot,
hogy megvegyék a bombához szükséges anyagokat.
A telefonkártyának hála az is kiderült, hogy nem egy kiterjedt összeesküvés volt,
ahogy eleinte gyanítottunk.
A merénylet hátterében egy kis csoport állt.
De elég bizonyítékot kellett gyűjtenünk a vádemeléshez.
Óriási segítség, ha egy bennfentes mindent elmond,
főleg, ha az állításait meg is lehet erősíteni.
Sokat vitáztunk erről, de végül mind arra jutottunk,
hogy néha alkut kell kötni az ördöggel.
Azt mondta: „Nem érti. Háborúban állunk.”
Mire én: „Akkor már megöltelek volna.”
Azt mondta, ez az alkotmányról szól.
Mire én: „Igen. Az alkotmány értelmében fogjuk lecsukni és elítélni magát.
Aztán egy nap hordágyhoz szíjazzuk,
tűt szúrunk a karjába, és kivégezzük, az alkotmány értelmében.”
Nehezen emésztettük meg a vádalkut Fortierrel,
de szükség volt rá.
Sok információt kaptunk tőle.
Ez volt a legnagyobb áttörés az ügyben.
Elmesélte, hogy McVeigh a konyhájában ült,
és arról beszélt, hogy készíteni akar egy bombát.
Két üdítősdobozzal bemutatta,
hogyan tervezte McVeigh megépíteni a bombát.
Miután Nichols és McVeigh begyűjtötték a bomba alkotóelemeit,
megmutatták azokat Michael Fortiernek.
Timothy McVeigh meggyőzte, hogy utazzon vele Oklahoma Citybe,
és megmutatta neki, hol lesz a robbantás.
Michael Fortier akkor döbbent rá, hogy komolyan gondolja.
Jól tudta, mire készül Tim McVeigh.
Egy anonim hívással az egészet megakadályozhatta volna.
A vádak szerint tudott a bombáról,
és tanúskodni fog McVeigh és Nichols ellen,
egy enyhébb ítélet reményében.
ALFRED P. MURRAH SZÖVETSÉGI ÉPÜLET
Mindannyiunknak nehéz volt, és rájöttünk, hogy lehetséges,
hogy 3 gyermek még az épületben van.
Most arra a területre koncentrálunk, ahol ezek a gyermekek lehetnek.
Emlékszem, amikor bejelentették, hogy bejutottak oda,
ahol a babák holttestei lehetnek.
Nagyon megkönnyebbültünk, hogy sikerült megtalálniuk a fiunkat.
Tudtuk, már nem él, de megtalálták.
Akkor már csak ebben reménykedtünk.
Hogy mindannyiuk holttestét megtalálják.
Azután esténként
kocsival elmentem a börtönhöz, ahol fogva tartották a férfit.
És csak ültem ott.
Ott ültem a sötétben,
azon tűnődve, hogyan tudnék bejutni, hogy bántsam őt.
Tim McVeigh letartóztatása a szakértelem, a szerencse és az időzítés gyümölcse,
az általa inkompetensnek ítélt és gyűlölt kormány részéről.
Rengeteg a kérdés.
Köztük a legrejtélyesebb, ha elítélik:
Vajon mi késztette a tettjére?
Mindenki tudni akarta, hogy ki ő, és miért robbantott.
Egy buffalói riporter,
Lou Michel elcsípte a sztorit,
amit mindenki magának akart, aki tudósított a robbantásról.
FOKOZOTTAN ŐRZÖTT FEGYHÁZ FLORENCE, COLORADO
Amíg McVeigh börtönben volt,
Dan Herbeckkel nagyjából 60 órányi beszélgetést rögzítettünk vele.
És ezeknek a nagy részét
korábban még senki sem hallotta ilyen mélységekbe menően.
Tudni lehetett róla, hogy az első öbölháború veteránja volt,
és imádta a fegyvereket, de mindenki számára valódi rejtély volt.
Úgyhogy a gyerekkorával kezdtük.
Mivel alacsony voltam, sosem választottak be a csapatokba.
Az őt ért zaklatás szörnyen mély nyomokat hagyott benne.
Ő volt a vézna alacsony srác, akit mindenki piszkált.
Elkezdtek Girnyó McVeigh-nek csúfolni, mert vékony voltam.
„Girnyó”, „Csirkelábas Girnyó”, „Csirkés McNuggets”, „McVeigh McNuggets.”
Nem mondhatnám, hogy sok közeli barátom volt.
Nem találtuk nyomát annak, hogy valaha lett volna komoly barátnője.
Szinte illet rá egy iskolai lövöldöző leírása.
Képregénygyűjteményei voltak,
amiket végül eladott,
hogy fegyvereket vehessen, mert azok adtak neki biztonságérzetet.
Már nagyon fiatalon lenyűgözték a fegyverek.
Van róla egy fénykép, amin McVeigh egy fán lóg,
pisztolytáskával, benne egy fegyverrel.
Ez passzolt ahhoz a macsó katona imázshoz, amit ki akart alakítani magáról.
IRAK, 1991
Főparancsnokként jelentem önöknek, hogy legyőztük az agresszorokat.
A háborúnak vége.
Bronzcsillag kitüntetéssel jött haza az első öbölháborúból.
Megölt pár irakit.
De még a seregben is kívülálló volt.
Amikor belépsz a seregbe, elveszik a szabadságod.
Csak akkor döbbensz rá, mennyit ért.
Semmi beleszólásom nem volt abba, mire használ fel engem a kormány.
Az első öbölháború után elveszett lélek volt.
Járta az országot,
a Nichols fivérek michigani háza,
és Michael Fortier arizonai otthona között ingázott.
Miután leszereltem,
az alapvető jogokkal kapcsolatos kérdések foglalkoztattak.
Főleg a fegyverviselési és a tulajdonjog érdekelt.
Ahogy McVeigh sorra járta a fegyverbemutatókat az országban,
folyamatosan olyan jobboldali rádiós műsorvezetőket hallgatott,
akiket és a kormányellenes retorika
és az összeesküvés-elméleteket terjesztése jellemzett.
„Utáljuk a kormányt. El fogják venni a fegyvereinket.”
McVeigh ugyanígy gondolkodott.
Halott. Egyenesen a szívébe.
Elveszik a jogainkat.
- Milyen jogokat? - A fegyverekhez valót.
Egyre csak nőtt a kormány iránt érzett haragja.
Az általa bálványozott könyvhöz, A Turner Naplókhoz fordult.
A TURNER NAPLÓK
A Turner Naplók című könyvet egy William Pierce nevű férfi írta,
aki világéletében neonáci volt.
Egy fehér felsőbbrendűségi forradalmár történetét írja le,
aki felkelést vezetett a szövetségi kormány ellen.
HÁBORÚBAN ÁLLUNK. A FAJUNK JÖVŐJE A TÉT.
A szélsőjobboldaliak a bibliájuknak tekintik.
A borítón a lány kezében pisztoly, a fiú kezében AR-15-ös gépfegyver van.
Az áll rajta: „ A Turner Naplók.
Mit fogsz tenni, amikor elveszik a fegyvereidet?”
A Turner Naplók legfontosabb üzenete valószínűleg az,
hogy az embereknek cselekedniük kell, nem csak nézni az eseményeket.
A Turner Naplókban
a szerző részletesen leírja, ahogy a főszereplő
felrobbantja az FBI központját egy teherautóba rejtett bombával.
Ugyanolyan ammónium-nitrát robbanóanyagot használt,
mint McVeigh a robbantás során.
Aztán megtörtént a wacói ostrom,
1993-ban.
Ma érkeztem.
Valaki azt mondta, hogy sokan félnének
ilyesmit magukra tűzni.
Úgy tudjuk, 86-an vesztették életüket a tegnapi tűzben, köztük 17 gyermek.
Továbbra sem világos, hogy az FBI miért hatolt be ilyen erővel.
Ne feledjük, mindez egy házkutatási paranccsal kezdődött,
illegálisnak vélt fegyverek birtoklása miatt.
Egy olyan ember számára, mint McVeigh, ez bizonyíték volt arra,
hogy a szövetségiek a hozzá hasonlókra vadásznak.
Végre megtalálta az életcélját.
Nem személyes érdekből döntöttem úgy, hogy ölni fogok a Murrah épületben.
Egy magasabb cél érdekében tettem.
Elég volt. Ez a háború Wacóval kezdődött, és remélem, Oklahomával ér véget.
Azt gondolta, hogy ő lehet az a hős, aki figyelmezteti a polgárokat,
hogy ideje szembeszállni a kormánnyal, mielőtt elveszik a fegyvereiket.
Azt remélte, hogy a bombatámadás kirobbant egy forradalmat.
Nem szégyellem, amit érzek, mert ember vagyok.
Majd szólok, ha lesznek gyengeségeim vagy hibáim.
De nincsenek.
Hogy megbántam-e?
Nem.
1995. AUGUSZTUS 10.
Az esküdtszék közölte a vádiratot, egy utcára attól az épülettől,
ahol az Egyesült Államok legszörnyűbb terrortámadása történt.
A vádirat szerint Timothy McVeigh és Terry Nichols
egyedül tervelte ki és hajtotta végre a robbantást.
Michael Fortier ellen is vádat emeltek,
miszerint tudott a bombatámadásról.
Tanúskodni fog McVeigh és Nichols ellen,
egy enyhébb ítélet reményében.
A vallomásainak hála,
mire a tárgyalóba értünk, sok terhelő bizonyítékunk volt.
SZÖVETSÉGI BÍRÓSÁG DENVER, COLORADO
A kormány koronatanúja ma tanúskodik McVeigh ellen
az oklahomai robbantás ügyében.
Michael Fortier várhatóan elmeséli,
hogy McVeigh részletesen beszámolt neki a bombáról,
és a szövetségi épület felrobbantásáról.
Nagyon nehezen viseltem a tárgyalást.
Nem akartam a részese lenni.
Nem akartam elmenni rá.
Szinte úgy tettem, mintha nem is zajlana.
Az ügyészség mindössze 11 nap alatt
több mint 90 tanút idézett be,
bizonyítva McVeigh indítékát és lépéseit.
Végső soron McVeigh azt akarta, hogy elismerést kapjon a robbantásért.
Akik elvesztették a szeretteiket Oklahomában,
sajnálom, de mondjak valamit?
Más anya is vesztette már el a gyerekét,
és más nagyszülők is vesztették már el az unokájukat.
Azt üzenem nekik: „Pofa be! Nem vagytok különlegesek.
Lépjetek túl rajta!”
Az esküdtszék az alábbi döntést hozta Timothy McVeigh ügyében. Első vádpont.
Összeesküvés.
Bűnös.
Kihirdették az ítéletet.
Mintha leeresztettek volna egy gumiabroncsot.
Vége volt.
Mindezek alapján az esküdtszék egyhangúan
azt a büntetést javasolja, hogy a vádlottat, Timothy McVeigh-t
ítéljék halálra.
MCVEIGH, MENJ A POKOLBA!
Nem akartam, hogy meghaljon, amikor halálra ítélték.
Tiltakozni akartam.
Timothy McVeigh-nek a szeme se rebbent,
amikor megtudta, az esküdtek halálbüntetést javasolnak.
Ez nem helyes és nem igazságos.
A könnyebb út jutott neki. Nekünk együtt kell élnünk ezzel, neki nem.
Az Oklahoma Standard kezdeményezés működik.
Több száz történetet hallottunk azokról, akik aznap segítettek.
Csak segíteni akartam az áldozatok családjainak.
Kiálltak egymásért.
Vigyáztak egymásra.
Tudnia kell, még jó is van a világon.
Megmentették egymást.
KÖSZÖNET AZ ÖNKÉNTESEKNEK
Imádkoztak egymásért.
Imádkozom azokért, akik elveszítettek valakit.
És az ember végiggondolja, mit jelent ez a kollektív reakció.
Kell valaki, akire támaszkodhatunk, aki megfogja a kezünket és átölel minket.
Szomszédok, barátok, rokonok, anyák és apák.
A gyermekeik.
Ezek vagyunk mi.
ISTEN ÁLDJA A GYEREKEKET!
Az Oklahoma Standard ragyogó volt.
Megmutatta, milyenek is az oklahomaiak.
Hogy törődnek egymással.
A tömeges baleseti oktatáson
soha senki sem beszélt az emberi tényezőről.
Amikor belevágtam, fogalmam sem volt,
hogy milyen hatással lesz rám.
A mai napig kísért a döntésem a kislány kapcsán.
Hogy el kellett engednem.
Szörnyen bánt.
DR. CARL SPENGLER NYUGDÍJBA MENT TÖBB MINT 20 ÉV SÜRGŐSSÉGI ORVOSLÁS UTÁN.
MOST TULSÁBAN ÉL, ÉS INGATLANOKAT ÁRUL.
A második fiam, Carlos Moore Jr. a kis Tony születésnapján jött a világra.
Sokáig helikopterszülő voltam, éveken át.
De nem gond. Nem bánom.
RENEE MOORE MÁIG OKLAHOMA CITYBEN ÉL.
Ő a mindenem.
Igen. Most már 22 éves. Alig hiszem el.
De igen, szeretem őt.
Valódi áldás, hogy kaptam egy második esélyt.
Tisztelettel adózom azok előtt,
akik nem kaptak második esélyt az életre, azzal, hogy kihasználom az enyémet.
AMY DOWNS MA MÁR VEZÉRIGAZGATÓ OTT, AHOL 1995-BEN DOLGOZOTT.
MOTIVÁCIÓS BESZÉDEKET TART, TRIATLONOZIK,
ÉS ANYA LETT BELŐLE.
FORTIER BEISMERTE, HOGY NEM SZÓLT A HATÓSÁGOKNAK MCVEIGH TERVÉRŐL.
TÖBB MINT TÍZ ÉVIG VOLT BÖRTÖNBEN.
Ő ÉS A FELESÉGE A SZÖVETSÉGI TANÚVÉDELMI PROGRAM TAGJAI.
TERRY NICHOLST 161 RENDBELI GYILKOSSÁGÉRT ÍTÉLTÉK EL OKLAHOMA ÁLLAMBAN.
TÉNYLEGES ÉLETFOGYTIGLANI BÜNTETÉST
ÉS TOVÁBBI 161 ÉLETFOGYTIGLANT KAPOTT.
BÜNTETÉSÉT A COLORADÓI FOKOZOTTAN ŐRZÖTT FEGYHÁZBAN TÖLTI.
TIMOTHY MCVEIGH-T MÉREGINJEKCIÓVAL KIVÉGEZTÉK 2001. JÚNIUS 11-ÉN.
AZ ÁLDOZATOK CSALÁDTAGJAI ÉS BARÁTAI KÖZÜL TÖBB SZÁZAN
NÉZTÉK VÉGIG MCVEIGH KIVÉGZÉSÉT KAMERÁKON KERESZTÜL.
1995. ÁPRILIS 19-ÉN 168 EMBER, KÖZTÜK 19 GYERMEK VESZTETTE ÉLETÉT.
EZT FILMET NEKIK AJÁNLJUK,
ÉS AZOKNAK, AKIK MEGPRÓBÁLTÁK MEGMENTENI ŐKET,
ILLETVE AZ ÁLDOZATOK BARÁTAINAK ÉS CSALÁDTAGJAINAK.
A feliratot fordította: Kiss Hajnalka